Справа № 160/21988/24
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення сум,-
14.08.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить
- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 17 643,08 грн. суми інфляційних втрат, 6 771,54грн суми 3% річних, а всього 24 414,62 грн.
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач частково виплатив позивачу заборгованість по середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.10.2020 року по 30.12.2021 року в розмірі 105 878,95 грн., при цьому сума заборгованості по вказаній виплаті складає 25 647,69 грн. Проте відповідачем протиправно не виплачено позивачу інфляційні витрати та 3% річних по вказаній заборгованості. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
19.08.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі 20.08.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка наявна в матеріалах справи.
Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав, як і заяви про визнання позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає в не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.10.2020 року по 30.12.2021 року, без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року по справі №160/20070/21 набрало законної сили 04.04.2022 року.

16.11.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/20070/21 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у адміністративній справі №160/20070/21 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

25.01.2023 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/20070/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2022 року в адміністративній справі №160/20070/21 залишено без задоволення.

20.07.2023 року постановою Верховного суду по справі №160/20070/21 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 року у справі №160/20070/21 скасовано.

Справу №160/20070/21 направлено до Третього апеляційного адміністративного суду на новий судовий розгляд.

26.09.2023 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/20070/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2022 року та прийнято нову постанову.

Визнано протиправним розрахунок ІНФОРМАЦІЯ_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 07.10.2020 по 30.12.2021.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.10.2020 по 30.12.2021 в сумі 131 526 (сто тридцять одна тисяча п`ятсот двадцять шість) гривень 64 коп

Як зазначає позивач 11.05.2024 року йому виплачено 105 878,95 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.10.2020 року по 30.12.2021 року.

У зв`язку з невиплатою позивачу інфляційних витрат та 3% річних, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 Цивільного кодлексу України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України. Отже, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої ЦК України). Тобто, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі №711/4010/13-ц та у постанові Верховного Суду від 20.01.2016 року по справі №6-2759цс15.

Як встановлено судом, позивач, подаючи до суду дану позовну заяву, просить стягнути інфляційні витрати та 3% річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України, обраховані із заборгованості по середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, нарахованого в порядку Кодексу законів про працю України.

Отже фактично позивач застосовує положення статті 625 Цивільного кодексу України до трудових правовідносин.

Таким чином з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення сум.

Керуючись ст.2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення сум відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський