Справа № 240/19080/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви в частині

16 жовтня 2024 року м. Житомир справа № 240/19080/24

категорія 112010203

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Приходько О.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії виходячи з восьми мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 липня 2021 року у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, урахувавши всі передбачені законодавством підвищення і доплати, та з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Підставою для залишення позовної заяви без руху стали висновки суду за результатом аналізу змісту позовних вимог про недотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду в частині заявлених вимог за період з 01 липня 2021 року по 03 квітня 2024 року за відсутності підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду у порядку статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

11 жовтня 2024 року представник позивача подав через відділ документального забезпечення суду заяву, в якій просить поновити строк звернення до суду з цим позовом. В обґрунтування заяви зазначає, що якщо у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність), зокрема у справах щодо пенсійного забезпечення, то строк звернення до суду розпочинається з отриманням відповіді щодо пенсійної виплати, як моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. Наполягає, що у цій справі позивач оскаржує дії відповідача щодо протиправності виплати пенсії за нормою закону, яка визнана неконституційною, як у 2021 році так і в 2024 році (Рішення Конституційного суду України від 03 квітня 2024 року № 4-р(І)/2024). Тому, на думку представника позивача, застосування шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, матиме наслідком неможливість реалізувати право на отримання соціальних виплат. У своїх доводах посилається також на висновки Верховного Суду у справі № 460/20412/23.

Дослідивши матеріали позовної заяви та проаналізувавши доводи представника позивача у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Вирішуючи питання дотримання строку звернення до суду з позовом у цій справі суд застосовує правові висновки, викладені у постанові судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/ несвоєчасність її перерахунку, тощо.

У цій же постанові судова палата Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду відступила від висновків у постановах від 29 жовтня 2020 року у справі № 816/197/18 (касаційне провадження № К/9901/50050/18), від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25 лютого 2021 року у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 816/197/18 (касаційне провадження № К/9901/50050/18), від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 822/1928/18).

Отже, реалізація особою права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від неї самої, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб пенсійного органу. У разі якщо особа, яка необґрунтовано і не дотримуючись такого порядку, самостійно позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена її власною пасивною поведінкою.

Тож відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 31 березня 2021 року по справі № 240/12017/19 отримання позивачем листа відповідача від 12 вересня 2024 року у відповідь на його звернення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Слід врахувати, що за сталою та послідовною практикою Верховного Суду позивач, звертаючись до суду із пропуском встановленого строку, повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд зазначає, що у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Однак позивачем не доведено та не наведено наявності будь-яких обставин (причин), які не залежали від його волевиявлення та фактично унеможливили своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Щодо посилання представника позивача на правові висновки Верховного Суду у справі № 460/20412/23, то суд звертає увагу, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд судових рішень в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, тобто у чітко визначених межах касаційного провадження.

Такі межі у справі № 460/20412/23 окреслені доводами скаржника про порушення судами норм матеріального права з огляду на неправильне тлумачення як рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021, так і Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", внаслідок чого порушення його прав відповідачем триває. Питання ж застосування процесуального строку звернення до суду за судовим захистом у цій категорії спору не ставилось перед Верховним Судом у межах цього касаційного провадження. Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

Висновки ж Конституційного Суду України у Рішенні від 03 квітня 2024 року № 4-р(I)/2024, на які також покликається представник позивача у поданій заяві про поновлення строків, не охоплюють питання щодо строку звернення до суду з позовом у цій категорії спорів, а відтак ці доводи не утворюють поважних підстав для поновлення пропущеного шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом.

При вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду у цій справі суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії", ЄСПЛ дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

ЄСПЛ у рішенні від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" (Заява № 23436/03) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, а отже, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Проте, у поданій заяві представником позивача не викладено жодних обставин на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом у цій справі.

Згідно з пунктом дев`ятим частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Будь-яких реальних обставин, які б слугували об`єктивними перепонами чи створювали труднощі для звернення до суду з даним позовом в частині заявлених вимог за період з 01 липня 2021 року по 03 квітня 2024 року у межах встановленого у КАС України строку представником позивача не наведено, а судом не встановлено.

За таких обставин, позовна заява в частині вимог за період з 01 липня 2021 року по 03 квітня 2024 року підлягає поверненню.

Отже, вирішенню по суті підлягають позовні вимоги за шість місяців, що передували моменту звернення з позовом до суду, тобто з 04 квітня 2024 року, а позов в частині вимог за період з 01 липня 2021 року по 03 квітня 2024 року підлягає поверненню.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 171, 243, 248, 256 КАС України, суд,

ухвалив:

Визнати неповажними вказані ОСОБА_2 підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом в частині заявлених вимог за період з 01 липня 2021 року по 03 квітня 2024 року.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в частині заявлених позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за період з 01 липня 2021 року по 03 квітня 2024 року повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Суддя О.Г. Приходько