Справа № 200/5164/24
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року Справа№200/5164/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 19.01.2024 року № 74 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком робіт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 202 від 31.03.1994 року, з повним робочим днем під землею періоди його роботи з 01.09.1990 року по 15.02.1994 року, з 09.03.1994 року по 17.07.1994 року, з 28.11.1994 року по 02.10.1996 року, з 25.10.2000 року по 11.07.2001 року, з 28.09.2002 року по 22.07.2008 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи на провідній посаді з повним робочим днем під землею періоди його роботи з 23.07.2008 року по 05.03.2016 року, з 06.03.2016 року по 02.01.2018 року, з 03.01.2018 року по 11.01.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити пенсію ОСОБА_1 з 11.01.2024 року відповідно до частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позову позивач вказує на те, що за результатами розгляду поданої ним заяви від 11.01.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідачем було прийнято рішення від 19.01.2024 року № 74, яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії згідно з частиною 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю у позивача на момент звернення за призначенням пенсії необхідного пільгового стажу.

Як зазначає позивач, при розгляді заяви та прийнятті спірного рішення до пільгового стажу позивача за Списком робіт, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 року № 202, з повним робочим днем під землею не було зараховано періоди роботи з 01.09.1990 року по 15.02.1994 року, з 09.03.1994 року по 17.07.1994 року, з 28.11.1994 року по 02.10.1996 року, з 25.10.2000 року по 11.07.2001 року, з 28.09.2002 року по 22.07.2008 року, а до пільгового стажу роботи на провідній посаді з повним робочим днем під землею - періоди його роботи з 23.07.2008 року по 05.03.2016 року, з 06.03.2016 року по 02.01.2018 року, з 03.01.2018 року по 11.01.2024 року.

Із зазначеним вище рішенням позивач не погоджується та вважає, що він має право на призначення пенсії відповідно до положень частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням до його пільгового стажу вказаних вище періодів роботи.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, відповідач, серед іншого, зазначає, що оскаржуване позивачем рішення № 74 від 19.01.2024 року про відмову позивачу в призначенні пенсії є повністю законним та обґрунтованим.

Зокрема, як вказує відповідач, на момент звернення із заявою про призначення пенсії страховий стаж позивача (з урахуванням вимог частини 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") складав 25 років 7 місяців 19 днів, пільговий стаж - 2 роки 10 місяців 28 днів (до пільгового стажу зараховано період роботи позивача з 03.01.2018 року по 30.11.2020 року).

За результатами розгляду документів, доданих позивачем до заяви, до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи:

- згідно з довідками від 10.01.2024 року за № 26/11 (дві довідки під одним номером) з 09.03.1994 року по 17.07.1994 року, з 28.11.1994 року по 02.10.1996 року - оскільки трудова книжка позивача видана 28.09.2000 року, а періоди роботи занесені з 1994 року; відсутні дані про перебування (неперебування) позивача у відпустках за свій рахунок; у довідці вказано, що табелі використання робочого часу під землею вилучені прокуратурою;

- згідно з довідками від 15.11.2022 року за № 98 (три довідки під одним номером) з 28.12.2002 року по 17.10.2008 року, з 17.10.2008 року по 06.03.2016 року, з 06.03.2016 року по 03.01.2018 року - оскільки довідки не містять даних про перебування (неперебування) позивача у відпустках без збереження заробітної плати;

- з 01.12.2020 року по 15.11.2022 року - у зв`язку з тим, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про сплату страхових внесків;

- з 16.11.2022 року по 11.01.2024 року - оскільки уточнююча довідка № 98 була видана 15.11.2022 року (уточнюючої довідки за період з 16.11.2022 року по 11.01.2024 року позивач відповідачу не надавав), отже, пільговий стаж можливо би було зарахувати позивачу по день видачі цієї довідки, а саме - по 15.11.2022 року.

З огляду на викладене, на думку відповідача, позивач не має необхідного пільгового стажу, наявність якого є умовою для призначення пільгової пенсії за частиною 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Серед іншого, відповідач також вказує, що прийняття рішення про призначення пенсії є дискреційним повноваженням органів Пенсійного фонду України і суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції суб`єкта владних повноважень, через те, що такі дії виходять за межі визначених йому законодавцем повноважень.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31.07.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі № 200/5164/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 05.09.2024 року у позивача по цій справі та у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області були витребувані докази.

Зокрема, у позивача по справі повторно було витребувано:

- докази на підтвердження дати одержання оскаржуваного рішення відповідача.

У Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області витребувано:

- докази на підтвердження дати відправлення спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 19.01.2024 року № 74 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та, у разі наявності, - докази на підтвердження дати одержання останнім цього рішення.

На виконання вимог даної ухвали Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до суду були надані матеріали з електронної пенсійної справи позивача, а позивачем - письмові пояснення, у яких він вказав на неможливість надання витребуваних доказів, проте зауважив, що оскаржуване рішення відповідачем позивачу не надсилалося та було одержано позивачем на особистому прийомі у лютому 2024 року.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_2 (дата видачі - 19.06.2023 року, дійсний до 19.06.2033 року), РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, , місцезнаходження: 14005, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. П`ятницька, буд. 83а, є органом державної влади, про що вказано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

11.01.2024 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою (з доданими документами) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у порядку, визначеному Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

19.01.2024 року за наслідками розгляду цієї заяви відповідачем було прийнято рішення № 74, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність у нього на момент звернення необхідного пільгового стажу, передбаченого положеннями частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV.

Як видно зі змісту даного рішення, на дату звернення позивача за призначенням пенсії страховий стаж позивача складав 25 років 7 місяців 19 днів (з урахуванням вимог частини 3 статті 24 Закону № 1058-IV), пільговий стаж - 2 роки 10 місяців 28 днів.

До пільгового стажу зараховано період роботи з 03.01.2018 року по 30.11.2020 року та не зараховано період роботи з 01.12.2020 року по 15.11.2022 року через те, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Крім того, до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи:

- згідно з довідками від 10.01.2024 року за № 26/11 (дві довідки під одним номером) з 09.03.1994 року по 17.07.1994 року, з 28.11.1994 року по 02.10.1996 року - оскільки трудова книжка позивача видана 28.09.2000 року, а періоди роботи занесені з 1994 року та відсутні дані про перебування або неперебування позивача у відпустках за свій рахунок, а також з 25.10.2000 року по 11.07.2001 року - оскільки у довідці відсутні дані про перебування або неперебування позивача у відпустках за свій рахунок та вказано, що табелі використання робочого часу під землею вилучені прокуратурою;

- згідно з довідками від 15.11.2022 року за № 98 (три довідки під одним номером) з 28.12.2002 року по 17.10.2008 року, з 17.10.2008 року по 06.03.2016 року, з 06.03.2016 року по 03.01.2018 року - оскільки довідки не містять даних про перебування або неперебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати.

За наведеним у спірному рішенні висновком позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність на дату звернення за призначенням пенсії необхідного пільгового стажу, встановленого частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV.

Суд зауважує, що оскаржуване рішення не містить відомостей щодо незарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 16.11.2022 року по 11.01.2024 року (про який вказує відповідач у відзиві), проте, як видно з розрахунку стажу позивача (форма РС-право), цей період не було зараховано як до страхового, так і до пільгового стажу позивача.

Крім того, як видно з розрахунку стажу позивача (форма РС-право), період роботи з 03.01.2018 року по 30.11.2020 року був зарахований до пільгового стажу за Списком № 1 як підземні роботи (Постанова КМУ № 202), однак не за провідними професіями, а період з 01.09.1990 року по 14.02.1994 року був зарахований до страхового стажу як період навчання (хоча фактично, згідно з дипломом, позивач проходив навчання у період з 01.09.1990 року по 15.02.1994 року), однак не зарахований до пільгового стажу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до положень абзацу 1 пункту 2 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає стаття 114 Закону № 1058-IV.

Як видно з оскаржуваного рішення № 74 від 19.01.2024 року, підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах є відсутність у нього пільгового стажу, передбаченого положеннями частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років. За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії або посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

31.03.1994 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 202 "Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років" (далі - Постанова КМУ № 202).

До розділу І "Підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт" зазначеної Постанови КМУ № 202 включені усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

Порядок підтвердження стажу роботи регламентується статтею 62 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ (яка кореспондуються зі статтею 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій, їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 28.09.2000 року стосовно спірних періодів містяться наступні записи:

- №№ 1-2: 01.09.1990 року - 15.02.1994 року - учень ПТУ № 105 м. Димитров;

- № 3: 09.03.1994 року - прийнятий підземним електрослюсарем 4 р.;

- № 4: 17.07.1994 року - звільнений за статтею 38 КЗпП України (власне бажання);

- № 5: 28.11.1994 року - прийнятий підземним електрослюсарем 4 р.;

- № 6: 02.10.1996 року - звільнений за статтею 38 КЗпП України (власне бажання);

- № 7: 25.10.2000 року - прийнятий електрослюсарем підземним 4 р. з повним робочим днем у шахті;

- № 8: 11.07.2001 року - звільнений за статтею 38 КЗпП України (власне бажання);

- № 9: 28.12.2002 року - прийнятий електрослюсарем підземним 4 р.;

- №№ 11-13: записи щодо реорганізації підприємства;

- № 14: 23.07.2008 року - переведено учнем прохідника з повним робочим днем у шахті;

- № 15: 17.10.2008 року - переведено підземним прохідником 5 р. з повним робочим днем у шахті;

- № 16: запис щодо реорганізації підприємства;

- № 17: 06.03.2016 року - переведено машиністом підземних установок 3 р. з повним робочим днем у шахті;

- № 18: 03.01.2018 року - переведено підземним прохідником 5 р. з повним робочим днем у шахті;

- №№ НОМЕР_4 : записи щодо реорганізації підприємства.

Записів про звільнення позивача з останньої посади трудова книжка не містить.

Вищевказані записи у трудовій книжці позивача здійснені належним чином та не мають дефектів вчинення, що не заперечується відповідачем.

Додатково позивачем надано уточнюючі довідки щодо спірних періодів роботи:

Зокрема, як видно зі змісту довідок від 10.01.2024 року № 26/11 (дві довідки під одним номером), виданих ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля":

- з 09.03.1994 року по 17.07.1994 року позивач працював повний робочий день на ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" і виконував гірничі роботи з видобутку вугілля за професією (посадою) "підземний електрослюсар", з повним робочим днем під землею, що передбачена Списком 1, розділом 1, підрозділом 1010100а;

- з 28.11.1994 року по 02.10.1996 року позивач працював повний робочий день на ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" і виконував гірничі роботи з видобутку вугілля за професією (посадою) "підземний електрослюсар", з повним робочим днем під землею, що передбачена Списком 1, розділом 1, підрозділом 1010100а;

- з 25.10.2000 року по 11.07.2001 року позивач працював повний робочий день на ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" і виконував гірничі роботи з видобутку вугілля за професією (посадою) "підземний електрослюсар", з повним робочим днем під землею, що передбачена Списком 1, розділом 1, підрозділом 1010100а;

Як видно зі змісту довідок від 15.11.2022 року № 98 (три довідки під одним номером), виданих ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля":

- з 28.12.2002 року по 23.07.2008 року позивач працював повний робочий день на ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" і виконував гірничі роботи з видобутку вугілля за професією (посадою) "електрослюсар підземний", з повним робочим днем у шахті, що передбачена Списком 1, розділом 1, підрозділом 1.1а;

- з 23.07.2008 року по 17.10.2008 року позивач працював повний робочий день на ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" і виконував гірничі роботи з видобутку вугілля за професією (посадою) "учень прохідника підземного" (за тарифною ставкою підземного прохідника), що передбачена Списком 1, розділом 1, підрозділом 1.1а;

- з 17.10.2008 року по 06.03.2016 року позивач працював повний робочий день на ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" і виконував гірничі роботи з видобутку вугілля за професією (посадою) "прохідник підземний", з повним робочим днем у шахті, що передбачена Списком 1, розділом 1, підрозділом 1.1а;

- з 06.03.2016 року по 03.01.2018 року позивач працював повний робочий день на ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" і виконував гірничі роботи з видобутку вугілля за професією (посадою) "машиніст підземних установок", з повним робочим днем у шахті, що передбачена Списком 1, розділом 1);

- з 03.01.2018 року по 26.04.2022 року позивач працював повний робочий день на ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" і виконував гірничі роботи з видобутку вугілля за професією (посадою) "прохідник підземний", з повним робочим днем у шахті, що передбачена Списком 1, розділом 1), та з 26.04.2022 року по теперішній час (тобто по 15.11.2022 року) з позивачем призупинено дію трудового договору в умовах воєнного стану (евакуація).

Суд зазначає, що вказані професії (посади) віднесені до Списків № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що були чинними у відповідні періоди роботи позивача (відповідно до постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10 та постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, від 16.01.2003 року № 36, від 24.06.2016 року № 461).

Як вже було зазначено, записів про звільнення позивача з останньої займаної посади (прохідник підземний - з 03.01.2018 року) трудова книжка позивача не містить, а у 2022 році з позивачем було призупинено дію трудового договору в умовах воєнного стану (евакуація), про що вказано у відповідній уточнюючій довідці від 15.11.2022 року № 98.

За частиною 1 статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 року № 2136-IX (далі - Закон № 2136-IX) призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону № 2136-IX установлено, що призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця.

Як видно зі змісту наказу ДП "Селидіввугілля" ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" від 17.10.2022 року № 2543, на підставі статті 13 Закону № 2136-IX та Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 64/2022 (який було затверджено Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX) у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, було вирішено з 17.10.2022 року призупинити дію трудових договорів із працівниками ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" до відновлення можливості обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором (Додаток № 1 до даного наказу).

Згідно з Додатком № 1 до вказаного наказу дію трудових договорів з 17.10.2022 року було призупинено, у тому числі, з позивачем.

У матеріалах даної справи відсутні докази на підтвердження прийняття роботодавцем рішення про скасування призупинення дії трудового договору з позивачем, як і докази щодо розірвання трудових відносин із позивачем.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що на дату звернення за призначенням пенсії позивач продовжував працювати у ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" за професією (на посаді) "прохідник підземний", яка за постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461 є віднесеною до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Отже, записами у трудовій книжці позивача у сукупності з уточнюючими довідками підтверджується, що позивач працював за професіями (на посадах), які були віднесені до Списків № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, у такі періоди:

- з 09.03.1994 року по 17.07.1994 року (підземний електрослюсар);

- з 28.11.1994 року по 02.10.1996 року (підземний електрослюсар);

- з 25.10.2000 року по 11.07.2001 року (підземний електрослюсар);

- з 28.12.2002 року по 22.07.2008 року (електрослюсар підземний);

- з 23.07.2008 року по 16.10.2008 року (учень прохідника підземного);

- з 17.10.2008 року по 05.03.2016 року (прохідник підземний);

- з 06.03.2016 року по 02.01.2018 року (машиніст підземних установок);

- з 03.01.2018 року по 11.01.2024 року (прохідник підземний).

При цьому вказані періоди, з огляду на зміст частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV та Постанови КМУ № 202, підлягали зарахуванню відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком № 1 як підземні роботи (стаття 14 Закону № 1788-ХІІ, Постанова КМУ № 202).

Водночас, суд зазначає, що стаття 14 Закону № 1788-ХІІ та частина 3 статті 114 Закону № 1058-IV містять вичерпний перелік професій (робіт), які вважаються провідними, і до цього переліку не віднесені професії учня прохідника підземного та машиніста підземних установок, але віднесена професія прохідника.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що до пільгового стажу позивача при розгляді його заяви та прийнятті спірного рішення підлягали зарахуванню:

- за Списком № 1 (як підземні роботи, за статтею 14 Закону № 1788-ХІІ та Постановою КМУ № 202) наступні періоди: з 09.03.1994 року по 17.07.1994 року, з 28.11.1994 року по 02.10.1996 року, з 25.10.2000 року по 11.07.2001 року, з 28.12.2002 року по 22.07.2008 року, з 23.07.2008 року по 16.10.2008 року та з 06.03.2016 року по 02.01.2018 року;

- за Списком № 1 (як підземні роботи за провідними професіями, за статтею 14 Закону № 1788-ХІІ та Постановою КМУ № 202) такі періоди: з 17.10.2008 року по 05.03.2016 року та з 03.01.2018 року по 11.01.2024 року.

Період з 28.09.2002 року по 27.12.2002 року (про який позивач вказує у позові в рамках загального періоду роботи з 28.09.2002 року по 22.07.2008 року) не підтверджено жодними належними і допустимими доказами та правомірно не був зарахований до пільгового стажу позивача (у тому числі за Списком № 1 в якості підземних робіт).

Відсутність у наданих позивачем уточнюючих довідках відомостей щодо перебування чи неперебування позивача у відпустках за свій рахунок або у відпустках без збереження заробітної плати, як і наявність у них відомостей щодо вилучення прокуратурою табелів використання робочого часу під землею, не спростовують викладених вище висновків суду, у зв`язку з чим судом відхиляються доводи відповідача у цій частині.

Суд зауважує, що зазначення у трудовій книжці позивача пізнішої дати видачі, ніж до неї внесено записи про трудову діяльність, не мають наслідком недійсність цих записів.

У той же час, пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 визначено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідно до пункту 4 даної постанови Кабінету Міністрів України відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки лише для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка є працівником того або іншого підприємства, установи, організації, і не може впливати на особисті права останньої.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17.

Також суд зазначає, що право осіб на пенсійне забезпечення не повинно безумовно залежати від дій (бездіяльності) осіб, зобов`язаних вести облік трудового стажу працівників.

Позивач як особа, на яку не покладено обов`язків щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для незарахування пенсійним органом трудового стажу і, як наслідок, для обмеження права позивача на пенсійне забезпечення. На працівника не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається не на працівника, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 19.12.2019 року у справі № 307/541/17.

Крім того, у постанові від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а Верховний Суд прямо зауважив на тому, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.

Відтак, на позивача не може бути покладено відповідальність за неправильний запис у даті видачі трудової книжки (навіть якщо таке мало місце).

Крім того, суд звертає увагу на те, що трудова книжка видана саме тим підприємством, яким внесено перші записи про працевлаштування позивача (починаючи з 09.03.1994 року), а саме - ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля".

З огляду на це, судом не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що трудова книжка позивача видана 28.09.2000 року, а періоди роботи занесені з 1994 року (тобто ще до дати видачі трудової книжки позивачу).

Так само судом не приймаються до уваги доводи відповідача про відсутність у реєстрі застрахованих осіб інформації про сплату страхових внесків щодо позивача.

Суд зазначає, що обов`язок сплати страхових внесків за частинами 6 та 12 статті 20 Закону № 1058-IV покладений на страхувальників (тобто на підприємств-роботодавців), які є платниками таких внесків, найманий працівник не є самостійним платником цих внесків.

За статтею 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе страхувальник (тобто підприємство-роботодавець), оскільки саме він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи (тобто працівника).

Отже, враховуючи наведене, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 482/434/17, Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі № 805/3362/17-а, які є застосовними також і до спірних правовідносин.

Щодо періоду навчання з 01.09.1990 року по 15.02.1994 року суд зазначає про таке.

Як видно з розрахунку стажу позивача (форма РС-право), період його навчання не було зараховано до пільгового стажу під час прийняття спірного рішення.

Оскаржуване рішення теж не містить жодних відомостей щодо підстав незарахування періоду навчання до пільгового стажу позивача.

Згідно з положеннями статті 17 Закону України "Про професійно-технічну освіту" від 10.02.1998 року № 103/98ВР (далі - Закон № 103/98ВР) професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Відповідно до статті 12 Закону № 103/98ВР професійно-технічна освіта здійснюється у професійно-технічних навчальних закладах за денною, вечірньою (змінною), очно-заочною, дистанційною, екстернатною формами навчання, з відривом і без відриву від виробництва та за індивідуальними навчальними планами.

Таким чином, навчанням у професійно-технічному навчальному закладі є період з дня зарахування особи до такого закладу на денну, вечірню або заочну форму навчання до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання.

Положеннями частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону № 103/98ВР час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Як видно зі змісту диплома позивача серії Ж № 0968373, виданого 15.02.1994 року, та трудової книжки позивача (записи № 1 та № 2), у період з 01.09.1990 року по 15.02.1994 року позивач навчався в ПТУ № 105 м. Димитров за спеціальністю "електрослюсар підземний, машиніст підземних установ", за результатами навчання позивачу присвоєно кваліфікацію електрослюсаря підземного 4 розряду, машиніста підземних установ 3 розряду.

09.03.1994 року позивача було прийнято на роботу до ДП "Селидіввугілля", ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська", на посаду підземного електрослюсаря 4 розряду, що підтверджується записом № 3 трудової книжки та уточнюючою довідкою від 10.01.2024 року № 26/11.

Отже, перерва між днем закінчення позивачем навчання та днем його зарахування на роботу за набутою спеціальністю (професією) не перевищує трьох місяців.

При цьому, як вже зазначалося, дана професія (посада), відповідно до статті 14 Закону № 1788-ХІІ та Постанови КМУ № 202, віднесена до підземних.

Таким чином, враховуючи викладене, період навчання позивача з 01.09.1990 року по 15.02.1994 року так само мав бути зарахований відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком № 1 як підземні роботи (стаття 14 Закону № 1788-ХІІ, Постанова КМУ № 202).

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто позивач, як громадянин України, у розрізі даної справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем під час розгляду заяви позивача і прийняття оскаржуваного рішення безпідставно не було зараховано до його пільгового стажу: за Списком № 1 (як підземні роботи, за статтею 14 Закону № 1788-ХІІ та Постановою КМУ № 202) періоди: з 01.09.1990 року по 15.02.1994 року, з 09.03.1994 року по 17.07.1994 року, з 28.11.1994 року по 02.10.1996 року, з 25.10.2000 року по 11.07.2001 року, з 28.12.2002 року по 22.07.2008 року, з 23.07.2008 року по 16.10.2008 року, з 06.03.2016 року по 02.01.2018 року; за Списком № 1 (як підземні роботи за провідними професіями, за статтею 14 Закону № 1788-ХІІ та Постановою КМУ № 202) періоди: з 17.10.2008 року по 05.03.2016 року, з 03.01.2018 року по 11.01.2024 року.

З огляду на вищевикладене, рішення відповідача від 19.01.2024 року № 74 є протиправним та підлягає скасуванню.

Під час вирішення питання про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію незалежно від віку на пільгових умовах відповідно до положень частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV, суд у даному випадку виходить із наступного.

На законодавчому рівні відсутнє поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє, проте у судовій практиці сформовано позицію щодо цього поняття, відповідно до якого під дискреційними повноваженнями слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними у разі, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, за настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що цей вибір здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію.

Повноваження пенсійного органу і порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені нормами Закону № 1058-IV, зокрема частиною 3 статті 114 цього Закону.

Згідно з частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років. За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Отже, за частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV єдиною умовою для призначення тій чи іншій особі пенсії на пільгових умовах незалежно від віку є наявність у неї достатнього пільгового стажу на відповідних роботах (25 років або 20 років на провідних професіях).

Як визначено відповідачем в оскаржуваному рішенні, на момент звернення позивача за призначенням пенсії його пільговий стаж за Списком № 1 складав 2 роки 10 місяців 28 днів.

За розрахунком стажу позивача (форма РС-право), цей стаж обчислено відповідачем за період з 03.01.2018 року по 30.11.2020 року та зараховано до пільгового стажу позивача саме в якості підземних робіт (Постанова КМУ № 202).

Однак у разі зарахування до пільгового стажу позивача періодів з 01.09.1990 року по 15.02.1994 року, з 09.03.1994 року по 17.07.1994 року, з 28.11.1994 року по 02.10.1996 року, з 25.10.2000 року по 11.07.2001 року, з 28.12.2002 року по 22.07.2008 року, з 23.07.2008 року по 16.10.2008 року, з 06.03.2016 року по 02.01.2018 року (за Списком № 1 в якості підземних робіт) та з 17.10.2008 року по 05.03.2016 року, з 03.01.2018 року по 11.01.2024 року (за Списком № 1 в якості підземних робіт за провідними професіями), його пільговий стаж за підземними професіями відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV становитиме понад 25 років (у тому числі за провідними професіями - 13 років 4 місяці 27 днів).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що для призначення пенсії незалежно від віку на пільгових умовах відповідно до положень частини 3 статті 114 Закону 1058-IV позивачем були дотримані усі необхідні вимоги, а у відповідача був лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки - призначити позивачу пенсію на підставі вказаної вище норми.

Суд звертає увагу на те, що позивачу було вже двічі відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах (рішення від 12.07.2023 року та від 19.01.2024 року).

Таким чином, внаслідок систематичних протиправних дій з боку пенсійних органів позивач фактично позбавлений гарантованого чинним законодавством України права на пенсійне забезпечення (у тому числі на пільгових умовах) протягом більш ніж 1 року.

Відповідно до положень пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина та інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України установлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в даній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

З огляду на викладене, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 10 частини 2 та абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладені у цьому рішенні висновки суду і встановлені судом обставини, а також приймаючи до уваги те, що позивачем у позовній заяві період з 01.09.1990 року по 15.02.1994 року визначений як період роботи (а не навчання), з метою забезпечення повного, належного і ефективного захисту прав позивача та реального їх поновлення, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України та частково задовольнити позовні вимоги шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення від 19.01.2024 року № 74 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком робіт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 202 від 31.03.1994 року, з повним робочим днем під землею період навчання з 01.09.1990 року по 15.02.1994 року та періоди роботи з 09.03.1994 року по 17.07.1994 року, з 28.11.1994 року по 02.10.1996 року, з 25.10.2000 року по 11.07.2001 року, з 28.12.2002 року по 22.07.2008 року, з 23.07.2008 року по 16.10.2008 року та з 06.03.2016 року по 02.01.2018 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи на провідній посаді з повним робочим днем під землею періоди роботи з 17.10.2008 року по 05.03.2016 року та з 03.01.2018 року по 11.01.2024 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити пенсію ОСОБА_1 з 11.01.2024 року відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV.

У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, із застосуванням положень частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України.

Щодо строків звернення до суду з цим позовом суд зазначає про таке.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Ухвалами суду від 31.07.2024 року та від 05.09.2024 року у сторін по даній справі та у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було витребувано, зокрема, докази на підтвердження дати одержання оскаржуваного рішення відповідача та докази на підтвердження дати відправлення оскаржуваного позивачем рішення, а також, за наявності, - докази на підтвердження дати одержання позивачем цього рішення.

Позивачем були надані суду письмові пояснення, у яких він зазначив про те, що спірне рішення відповідачем йому не надсилалося та було одержано ним на особистому прийомі у лютому 2024 року, повідомив про неможливість надання витребуваних доказів.

Відповідач у відзиві на позов зазначив про те, що рішення про відмову в призначенні пенсії мало бути направлено позивачеві територіальним органом Пенсійного фонду України за місцем проживання/реєстрації останнього (тобто фактично, враховуючи зареєстровану в установленому порядку адресу місця проживання позивача у справі, - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до суду були надані матеріали з електронної пенсійної справи позивача, але жодних доказів направлення оскаржуваного рішення позивачу ці матеріали не містять.

З огляду на викладене, враховуючи надані позивачем пояснення щодо дати одержання спірного рішення, а також те, що наведені позивачем обставини одержання оскаржуваного рішення не спростовані в ході розгляду справи, суд приходить до висновку про те, що строк звернення до суду з цим позовом позивачем не пропущений.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн (квитанція № 0643-8245-7579-2371 від 26.07.2024 року).

Судовий збір сплачено позивачем із застосуванням коефіцієнта для пониження розміру ставки судового збору за подання цього позову згідно з частиною 3 статті 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір".

Докази здійснення інших судових витрат позивачем не надані.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачем, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою (постанова Верховного Суду від 06.10.2020 року у справі № 826/11984/16).

Судом були задоволені пов`язані між собою немайнові позовні вимоги про визнання протиправним і скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з чим за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають присудженню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн.

Керуючись нормами Конституції України, Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та "Про пенсійне забезпечення", постановами Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" та "Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років", наказом Міністерства праці та соціальної політики України "Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним і скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 19.01.2024 року № 74 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, місцезнаходження: 14005, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. П`ятницька, буд. 83а) зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), до пільгового стажу роботи за Списком робіт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 202 від 31.03.1994 року, з повним робочим днем під землею період навчання з 01.09.1990 року по 15.02.1994 року та періоди роботи з 09.03.1994 року по 17.07.1994 року, з 28.11.1994 року по 02.10.1996 року, з 25.10.2000 року по 11.07.2001 року, з 28.12.2002 року по 22.07.2008 року, з 23.07.2008 року по 16.10.2008 року та з 06.03.2016 року по 02.01.2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, місцезнаходження: 14005, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. П`ятницька, буд. 83а) зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), до пільгового стажу роботи на провідній посаді з повним робочим днем під землею періоди його роботи з 17.10.2008 року по 05.03.2016 року та з 03.01.2018 року по 11.01.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, місцезнаходження: 14005, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. П`ятницька, буд. 83а) призначити пенсію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), з 11.01.2024 року відповідно до частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, місцезнаходження: 14005, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. П`ятницька, буд. 83а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Повне судове рішення складене 16 жовтня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч