Справа № 440/9252/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Н.І. Слободянюк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 р. Справа № 440/9252/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2024, АДРЕСА_1 по справі № 440/9252/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправною відмови командування Військової частини НОМЕР_1 у внесенні змін до грошового атестату ОСОБА_1 №1010 від 27 травня 2020 року стосовно надбавки за роботу з таємними документами;

- зобов`язання командування Військової частини НОМЕР_1 внести надбавку за роботу з таємними документами до грошового атестату №1010 від 27 травня 2020 року ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2024 позовну заяву за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду з даним позовом. Вказано, що заяву про поновлення строку звернення з доказами поважності причин пропуску такого строку до позову не додано. Зазначено про необхідність подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з наданням доказів, які підтверджують поважність пропуску вказаного строку. На виконання зазначеної ухвали позивачу надано 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху від 07.08.2024.

12.08.2024 позивачем подано до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків, в якій останній просив відкрити провадження у справі та зазначив, що під час підписання грошового атестату в травні 2020 року командуванням відповідача введено позивача в оману, оскільки відповідач пояснив, що надбавка за роботу з таємними документами буде встановлена окремо. Тільки в 2024 році позивач дізнався про відсутність у фінансовій довідці надбавки за роботу з таємними документами. Згідно із статтею 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перерахунок пенсії провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду 19.08.2024 підстави подання позову з пропущенням встановленого строку звернення до суду визнано неповажними та адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суддя суду першої інстанції виходив з того, що позивач був обізнаний з порушенням його прав ще в 2020 році при ознайомленні із змістом грошового атестату №1010 від 27 травня 2020 року та призначенні позивачу пенсії на підставі такого грошового атестату, що дозволяло позивачу реалізувати право на звернення з відповідним позовом до суду у межах строку, встановленого законом. Жодних обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з позовом, позивачем не наведено, змістовних і вагомих доводів щодо існування будь-яких перепон у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів не заявлено та судом не встановлено. Таким чином, вважав наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду зумовлені виключно триваючою пасивною поведінкою позивача та зайвими зволіканнями дізнатися про стан своїх прав, мають суб`єктивний характер та не позбавляли позивача можливості звернутись до суду з цим позовом у встановлений законом строк, а тому вважав за необхідне вказану позовну заяву і додані до неї документи необхідно повернути позивачу.

Не погодившись з прийнятою ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду 19.08.2024, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що дізнався про те, що до складу його пенсії не входить надбавка за роботу з таємними документами тільки в поточному році.

Зазначає, що коли позивач розписався в своєму грошовому атестаті 27.05.2020, йому у військовій частині пояснили, що надбака за роботу з таємними документами буде встановлена окремо, оскільки, ця надбавка пов`язана з СБУ і буде додаткова перевірка його допуску до держтаємниці. Вказує, що позивач повірив і не перевіряв цей факт вподальшому і тільки, коли він отримав нову фінансову довідку, побачив, що в ній надбавка за роботу з таємними документами відсутня. Наголошує, що командування військової частини в травні 2020 року ввело його в оману.

Наголошує, що позивач вже понад 4 роки не перебуває на військовій службі і ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» чітко захищає його право на звернення до суду, оскільки перерахунок пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком, тобто, коли я виявив факт неправильного нарахування чи перерахунку його пенсії.

На підставі положень ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, суд апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржувану ухвалу та повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду та вказані ним підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, отже позовну заяву належить повернути позивачу.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За правилами статей 123 та 169 КАС України суд зобов`язаний перевірити дотримання позивачем строків звернення до суду, які передбачені статтею 122 КАС України.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з позовом і розраховувати на одержання судового захисту.

Згідно з частинами першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Предметом спору у цій справі є відмова командування Військової частини НОМЕР_1 у внесенні змін до грошового атестату ОСОБА_1 №1010 від 27 травня 2020 року стосовно надбавки за роботу з таємними документами, яка знайшла своє відображення у листі Військової частини НОМЕР_1 №1170/2589 від 17 травня 2024 року.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, для звернення до суду з цим позовом встановлено місячний строк.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. За загальним правилом початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Питання застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, було неодноразовим предметом розгляду Верховним Судом, зокрема у справі № 340/341/23 (постанова від 21 вересня 2023 року) та у справі № 480/6083/23(постанова від 18 липня 2024 року) де Верховний Суд зазначив, що:

«Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом місяця від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів».

Також, в постановах від 21 вересня 2023 року у справі № 340/341/23 та від 18 липня 2024 року у справі № 480/6083/23 Верховний Суд зазначив:

«Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до положень пунктів 2 та 5 розділу XXXIII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 200, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 року за № 405/31857, грошовий атестат видається, зокрема, у разі звільнення в запас або відставку з призначенням пенсії. Грошовий атестат виписується та видається фінансовим підрозділом військової частини. Грошовий атестат видається під підпис в особовій картці про грошове забезпечення і про його видачу робиться запис у журналі реєстрації. У грошовому атестаті має бути підпис власника атестата, який підтверджує правильність записів щодо здійснених з ним розрахунків.

Згідно змісту грошового атестату №1010 від 27 травня 2020 року ОСОБА_1 ознайомлений із записами в грошовому атестаті під підпис та своїм підписом підтвердив правильність даних, зазначених в атестаті, ще 27 травня 2020 року.

Таким чином, про порушення свого права на зазначення в грошовому атестаті №1010 від 27 травня 2020 року відомостей стосовно надбавки за роботу з таємними документами позивач дізнався ще 27 травня 2020 року, тоді як із позовом щодо внесення змін до грошового атестату звернувся - 02 серпня 2024 року, тобто через 4 роки.

При цьому, позивач зазначає, що під час підписання грошового атестату в травні 2020 року командуванням відповідача введено позивача в оману, оскільки відповідач пояснив, що надбавка за роботу з таємними документами буде встановлена окремо. Тільки в 2024 році позивач дізнався про відсутність у фінансовій довідці надбавки за роботу з таємними документами. Згідно із статтею 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перерахунок пенсії провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком .

Щодо зазначених вище доводам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень пунктів 2 та 5 розділу XXXIII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 200, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 року за № 405/31857, грошовий атестат видається, зокрема, у разі звільнення в запас або відставку з призначенням пенсії. Грошовий атестат виписується та видається фінансовим підрозділом військової частини. Грошовий атестат видається під підпис в особовій картці про грошове забезпечення і про його видачу робиться запис у журналі реєстрації. У грошовому атестаті має бути підпис власника атестата, який підтверджує правильність записів щодо здійснених з ним розрахунків.

Згідно змісту грошового атестату №1010 від 27 травня 2020 року ОСОБА_1 ознайомлений із записами в грошовому атестаті під підпис та своїм підписом підтвердив правильність даних, зазначених в атестаті, ще 27 травня 2020 року.

Таким чином, про факт незазначення в грошовому атестаті №1010 від 27 травня 2020 року відомостей стосовно надбавки за роботу з таємними документами позивач дізнався ще 27 травня 2020 року.

Крім того, відповідно до пунктів 7, 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402 (у відповідній редакції), для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються такі документи: заява про призначення пенсії (додаток 1); грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби; військово-медичні документи про стан здоров`я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію); документи про страховий стаж (при призначенні пенсії згідно з пунктом "б" статті 12 Закону ( 2262-12 ); довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); довідка ВАТ "Ощадбанк" або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку, назву та номер відділення ВАТ "Ощадбанк"; копія паспорта.

Уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Таким чином, після прийняття від особи заяви про призначення пенсії уповноважений структурний підрозділ готує подання про призначення пенсії на підставі, зокрема грошового атестату. Уповноважений структурний підрозділ ознайомлює з поданням про призначення пенсії та всіма необхідними документами (зокрема з грошовим атестатом, довідкою про розмір грошового забезпечення) особу, якій оформлюється пенсія, та потім направляє їх до органу, що призначає пенсії.

Оскільки в грошовому атестаті №1010 від 27 травня 2020 року є підпис позивача про його ознайомлення із змістом грошового атестату та правильністю його заповнення та на підставі цього грошового атестату позивачу обчислено розмір пенсії при її призначенні, про що не міг не знати позивач при оформленні документів щодо призначення пенсії, то суд доходить висновку, що позивач ще в 2020 році мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість до складових грошового забезпечення, які зазначені в грошовому атестаті №1010 від 27 травня 2020 року, та просити Уповноважений структурний підрозділ внести зміни до грошового атестату, зазначивши в ньому відомості про надбавку за роботу з таємними документами.

Відтак, направлення відповідачу у 2024 році заяви щодо внесення змін до грошового атестату №1010 від 27 травня 2020 року та отримання від відповідача листа №1170/2589 від 17 травня 2024 року не змінює моменту, з яким законодавство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду, а свідчить лише про час, коли позивач виявив зацікавленість до стану своїх прав та почав вчиняти активні дії щодо реалізації своїх прав і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а є лише фактично штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.

Такий висновок суду відповідає висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема, в постанові від 21 вересня 2023 року № 340/341/23.

Тож наведене свідчить про обізнаність позивача з порушенням його прав ще в 2020 році при ознайомленні із змістом грошового атестату №1010 від 27 травня 2020 року та призначенні позивачу пенсії на підставі такого грошового атестату, що дозволяло позивачу реалізувати право на звернення з відповідним позовом до суду у межах строку, встановленого законом.

Розглядаючи справу у подібних правовідносинах, Верховний Суд у постанові від 06 червня 2024 року у справі № 500/5777/23 зазначив, що «у цій категорії справ законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом», а у постанові від 18 липня 2024 року у справі № 480/6083/23 зазначив, що «звернення позивача із заявою про перерахунок стажу та отримання від відповідача відповіді від 10.02.2023 за №11/861 про відсутність підстав для перерахунку стажу не можуть бути підставою для поновлення строку на звернення до суду з позовом, оскільки таке звернення мало місце через понад три роки після того, як позивач дізнався про порушення своїх прав, отримавши 04.02.2019 розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію, а також більше ніж через два роки після призначення 30.01.2020 пенсії за вислугу років».

Також, суд враховує висновки Верховного Суду, які наведені, зокрема, в постанові від 18 липня 2024 року у справі № 480/6083/23, а саме: " реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою».

Посилання позивача на положення статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" колегія суддів відхиляє, оскільки спір у цій справі не стосується перерахунку пенсії позивача, а пов`язаний із проходженням публічної служби, для якого встановлено місячний строк звернення до суду. Питання щодо встановлення особі певного виду надбавки (у спірному випадку - надбавки за роботу з таємними документами) не регулюється законодавством про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби.

Щодо доводів позивача про те, що командування військової частини в травні 2020 року ввело його в оману, колегія суддів зазначає, що вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не ставиться в залежність від вказаних обставин, а вирішується з огляду на факт, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення такого права та не може змінювати момент, з якого позивач дізнався про порушення такого права.

Таким чином, наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду зумовлені виключно триваючою пасивною поведінкою позивача та зайвими зволіканнями дізнатися про стан своїх прав, мають суб`єктивний характер та не позбавляли позивача можливості звернутись до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

Жодних обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з позовом, позивачем не наведено, змістовних і вагомих доводів щодо існування будь-яких перепон у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів не заявлено та судом не встановлено.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 01.06.2023р. у справі № 300/4156/22 суд не наділений повноваженнями щодо самостійного визначення чи пошуку обставин, що зумовили об`єктивну неможливість позивача у визначений законодавством строк реалізувати своє право на подання позову.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду зазначеним в ухвалі Полтавського окружного адміністративного суду 19.08.2024 про те, що підстави подання даного позову з пропущенням встановленого строку звернення до суду є неповажними.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другої статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 123 згаданого Кодексу якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки судом не встановлено підстав для визнання вказаних причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Отже, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 у справі №440/9252/24 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 312, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 по справі № 440/9252/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло