Справа № 300/5636/24
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" жовтня 2024 р. справа № 300/5636/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, а також зобов`язання вчинити певні дії,
Адвокат Невольніченко О.О., в інтересах ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач 2), в якому просить:
визнати протиправним і скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 частині призову про направлення для проходження військової служби в частині направлення для проходження військової служби позивача ОСОБА_1 ;
визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №291 в частині зарахування до списків особового складу військової частини позивача ОСОБА_1 ;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в червні 2024 року, оформивши попередньо в установленому законодавством порядку відстрочку від призову відповідно до розпорядження Генерального штабу ЗСУ №321/1135/дск від 28.08.2023 строком до 01.01.2027 згідно до абз. 16 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», маючи вищу освіту за професією «педіатрія», ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою оновити свої облікові дані. Незважаючи на заперечення та наполягання про наявність оформленої відстрочки від призову, позивача відправили на проходження військово-лікарської комісії, після чого, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 13.06.2024 №165 позивач вважається таким, що вибув 13.06.2024 в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби. Представник позивача вважає, що призов ОСОБА_1 у збройні сили та зарахування до складу військової частини є неправомірними. Пр цьому, відмітив, що до повноважень органів ТЦК належить видача посвідчень про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, тобто не лише у позивача є обов`язок щодо повідомлення відповідних органів про його бронювання, але і органи ТЦК зобов`язані перевіряти наявність у відповідної особи певного статусу, зокрема щодо бронювання.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статей 160 та 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу (представнику позивача) надано строк для усунення недоліків.
29.07.2024 від представника позивача на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, до якої також було долучено квитанцію про сплату судового збору.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.08.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, з урахуванням уточнених вимог про:
визнання протиправним і скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 13.06.2024 №165;
визнання протиправним і скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №291 в частині зарахування до списків особового складу військової частини позивача ОСОБА_1 ;
зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини.
Окрім того, 29.07.2024 представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову у справі, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії щодо направлення/переведення позивача для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у задоволенні заяви адвоката Невольніченка О.О. про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, а також зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Суд зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 копію ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.08.2024 отримав 13.08.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 53). Проте, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Від останнього до суду не надходили заперечення проти позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Також суд зазначає, що поштове відправлення, яким направлялось копію ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.08.2024 Військовій частині НОМЕР_1 , повернуто на адресу суду відділенням поштового зв`язку без вручення, з відміткою «виїхала в/ч».
Як наслідок, суд супровідним листом від 29.08.2024 зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_5 направити відповідну ухвалу суду (з додатками) за належністю, а саме на адресу військової частини НОМЕР_1 .
Лист суду від 29.08.2024 Міністерство оборони України отримало 17.09.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 54).
Таким чином, суд зауважує, що задля належного повідомлення відповідача було вжито всіх необхідних заходів. Проте, на адресу суду жодних письмових доказів чи заперечень від відповідача 2 не надходило.
Головуючий по справі суддя Кафарський В.В. в період з 02.09.2024 по 18.09.2024 перебував у відпустці, у зв`язку з чим, строк розгляду справи продовжено.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08.06.2023 №77 вирішено провести на території Надвірнянського району мобілізацію людських і транспортних ресурсів в обсягах, визначених планом та мобілізаційними розпорядженнями. Наказано усім військовозобов`язаним чоловікам, що проживають (перебувають) на території Надвірнянського району, з`явитись у 10-денний термін до ІНФОРМАЦІЯ_3 . При собі мати військово-обліковий документ (військовий квиток, тимчасове посвідчення), обліково-послужну картку, паспорт, медичні книжки, документи, що надають право на відстрочку (а.с. 41).
Як зазначив представник позивача, на початку другої декади червня 2024 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 для оновлення своїх облікових даних.
В подальшому, позивач пройшов військово-лікарську комісію. Як вбачається з військового квитка серії НОМЕР_2 від 13.06.2024, ОСОБА_1 призовною комісією Надвірнянського району Івано-Франківської області визнаний придатним до військової служби.
Надалі, згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 13.06.2024 №165, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , БОС 879 962А, НОМЕР_3 , вибув 13.06.2024 в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби (а.с. 42).
Зазначений наказ прийнято на підставі Указу Президента України від 06.05.2024 №272/2024 та поіменного списку №7132 від 13.06.2024.
Вважаючи дії відповідачів щодо його призову на військову службу протиправними, з огляду на наявність відстрочки від призову, представник позивача звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно з частинами 1-2 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Вказане кореспондується також з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232).
Згідно з частиною 2 ст. 1 Закону №2232, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною 3 ст. 1 Закону №2232 передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону №2232).
До видів військової служби, згідно ч. 6 ст. 2 Закону №2232, відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено та наразі триває.
Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин, надалі Закон №389-VIII).
Згідно із статтею 1 Закону №389-VIII, воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Суд враховує, що спірні правовідносини виникли в період дії в Україні воєнного стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону №2232, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543).
Положеннями ст. 22 вказаного законодавчого акту визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, які передбачають, серед іншого, з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів та визначення їх призначення на особливий період.
Відповідно до вимог Закону №2232, на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років.
Частиною 5 ст. 22 Закону №3543 передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Вказане узгоджується також з положеннями ч. 10 ст. 1 Закону №2322, відповідно до яких громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, в тому числі, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Отже, вищезазначеними законодавчими нормами передбачено, що з метою доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють призов військовозобов`язаних на військову службу.
Вказане кореспондується також з повноваженнями та завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, визначеними Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154.
При цьому в законодавчому розумінні призову під час мобілізації підлягають військовозобов`язані, тобто громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років, придатні до військової служби за станом здоров`я, за відсутності передбачених нормами ст. 23 Закону №3543, підстав для відстрочки.
Як уже встановлено, на офіційному сайті Поляницької сільської ради опублікований витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08.06.2023 №77, яким вирішено провести на території Надвірнянського району мобілізацію людських і транспортних ресурсів в обсягах, визначених планом та мобілізаційними розпорядженнями, наказано, зокрема, усім військовозобов`язаним чоловікам, що проживають (перебувають) на території Надвірнянського району, з`явитись у 10-денний термін до ІНФОРМАЦІЯ_3 . При собі мати військово-обліковий документ (військовий квиток, тимчасове посвідчення), обліково-послужну картку, паспорт, медичні книжки, документи, що надають право на відстрочку (а.с. 41).
Представник позивача у позові підтвердив видання вказаного наказу та його публікацію на офіційному сайті Поляницької сільської ради.
Водночас, ОСОБА_1 тільки в червні 2024 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для оновлення своїх облікових даних, на чому наполягає представник позивача.
В обґрунтування протиправності призову на військову службу, представник позивача, серед іншого, посилається на те, що на час призову позивача на військову службу на нього розповсюджувався відповідний імунітет від такого призову, позаяк він мав відстрочку від призову відповідно до розпорядження Генерального штабу ЗСУ №321/1135/дск від 28.08.2023 строком до 01.01.2027 згідно до абз. 16 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Оцінюючі правомірність заявлених в цій частині позовних вимог, суд виходить з наступного.
Нормами ст. 23 Закону №3543 врегульовано питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Так, відповідно до вказаної законодавчої норми не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, в тому числі, заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст. 24 Закону №3543, бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону №3543, бронюванню підлягають військовозобов`язані, які працюють:
1) в органах державної влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, у разі якщо це необхідно для забезпечення функціонування зазначених органів;
2) на підприємствах, в установах і організаціях, яким встановлено мобілізаційні завдання (замовлення), у разі якщо це необхідно для виконання встановлених мобілізаційних завдань (замовлень);
3) на підприємствах, в установах і організаціях, які здійснюють виробництво товарів, виконання робіт і надання послуг, необхідних для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань;
4) на підприємствах, в установах і організаціях, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Критерії та порядок, за якими здійснюється визначення підприємств, установ і організацій, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок та організація бронювання, переліки посад і професій військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню на період мобілізації та на воєнний час, визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Під час дії воєнного стану бронювання військовозобов`язаних може також здійснюватися за списком військовозобов`язаних, поданим у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку відповідним органом державної влади, іншим державним органом, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією, зазначеними в частині першій цієї статті (ч. 3 ст. 25 Закону №3543).
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 №76 затверджено Порядок бронювання військовозобов`язаних за списком військовозобов`язаних під час дії воєнного стану (далі Порядок бронювання), який визначає механізм бронювання під час дії воєнного стану військовозобов`язаних за списками військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час.
Відповідно до п. 2 Порядку бронювання, бронювання військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цього Порядку, здійснюється згідно з рішенням Мінекономіки за списками військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час, погодженими Міноборони (військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку в СБУ, Службі зовнішньої розвідки, розвідувальному органі Міноборони, - за списками, погодженими СБУ, Службою зовнішньої розвідки, розвідувальним органом Міноборони), в паперовій та/або електронній формі або в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) відповідно до Порядку бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2024 №650 «Деякі питання бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану» (далі Порядок бронювання засобами Єдиного державного вебпорталу).
Заброньованим військовозобов`язаним надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
У рішенні Мінекономіки зазначається строк дії відстрочки, який не може перевищувати:
-строку проведення мобілізації - для військовозобов`язаних, зазначених в абзаці другому пункту 1 цього Порядку;
- строку дії контракту (договору) на поставку товарів, виконання робіт і надання послуг, необхідних для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань, - для військовозобов`язаних, зазначених в абзаці третьому пункту 1 цього Порядку.
Згідно п. 3 Порядку бронювання, керівники органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій відповідають за включення військовозобов`язаних працівників до списків, а також за відповідність облікових даних військовозобов`язаних, зазначених у списку, їх військово-обліковим документам.
Відповідно до п. 10 Порядку бронювання, з метою погодження списки, подані відповідно до пунктів 4-9 цього Порядку, розглядаються щодо повноти заповнення та наявності обґрунтувань Міноборони (СБУ, Службою зовнішньої розвідки, розвідувальним органом Міноборони) у строк не більш як 10 робочих днів з дня їх отримання. Міноборони (СБУ, Служба зовнішньої розвідки, розвідувальний орган Міноборони) подає погоджені відповідно до абзацу першого цього пункту списки до Мінекономіки.
За результатами перевірки списків, поданих відповідно до пункту 10 цього Порядку, щодо повноти їх заповнення, наявності обґрунтувань та погодження Міноборони (СБУ, Службою зовнішньої розвідки, розвідувальним органом Міноборони) Мінекономіки приймає у строк не більш як п`ять робочих днів з дня отримання зазначених списків рішення про бронювання військовозобов`язаних (п. 11 Порядку бронювання).
Згідно п. 12 Порядку бронювання, з метою оформлення військовозобов`язаним відстрочки Мінекономіки надсилає рішення про бронювання військовозобов`язаних органам державної влади, іншим державним органам, якими подано списки, а також Міноборони (СБУ, Службі зовнішньої розвідки, розвідувальному органу Міноборони).
Міноборони (СБУ, Служба зовнішньої розвідки, розвідувальний орган Міноборони) у триденний строк доводить зазначене рішення до відома відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу Центрального управління та/або регіональних органів СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки, відповідного підрозділу розвідувального органу Міноборони).
Орган державної влади, інший державний орган, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа та організація видають військовозобов`язаному витяг із зазначеного рішення за формою згідно з додатком 3.
Витяг, засвідчений підписом керівника та скріплений печаткою (у разі її наявності) відповідного органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, є документом, що підтверджує надання військовозобов`язаному відстрочки.
Витяг видається військовозобов`язаному під розпис у відомості видачі бланків спеціального військового обліку, складеній за формою згідно з додатком 4.
Органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації у п`ятиденний строк з дня видачі витягу військовозобов`язаному надсилають територіальному центру комплектування та соціальної підтримки, в якому військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку (відповідному підрозділу Центрального управління та/або регіональному органу СБУ, відповідному підрозділу Служби зовнішньої розвідки, відповідному підрозділу розвідувального органу Міноборони), повідомлення про бронювання військовозобов`язаного за формою згідно з додатком 5 для зарахування його на спеціальний військовий облік.
Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку (відповідний підрозділ Центрального управління та/або регіональний орган СБУ, відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки, відповідний підрозділ розвідувального органу Міноборони), на підставі рішення про бронювання військовозобов`язаних зараховує у строк не більш як п`ять робочих днів з дня його отримання такого військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік із внесенням відомостей про надану відстрочку в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_7 від 27.06.2024 №9/2/2097 вбачається, що згідно даних АПС «Оберіг», громадянину ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , була надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації від 05.09.2023 терміном до 01.01.2027 згідно з абз. 16 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідно до розпорядження Генерального штабу ЗСУ від 28.08.2023 (зв. ст. а.с. 23).
Отже, станом на день призову на військову служу (13.06.2024) ОСОБА_1 був заброньований та мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Разом з тим, як слідує із скріншоту сторінки Резерв+, який міститься в матеріалах справи, відстрочка надана до 01.01.2027, проте такі дані оновлені 17.06.2024, тобто після вибуття позивача 13.06.2024 в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.
Окрім цього, суд звертає увагу, що представник позивача не надав суду жодних доказів того, що позивач, прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_3 , надавав документ, що підтверджує його право на відстрочку. Більше того, згідно тексту адміністративного позову, представник позивача підтвердив, що фактично витяг із відповідного рішення за формою згідно з додатком 3 відповідачу 1 не надавався.
З цього приводу, представник позивача посилається на те, що згідно відповіді на адвокатський запит, ІНФОРМАЦІЯ_8 листом від 27.06.2024 за №9/2/2097 повідомив про неможливість надання копії розпорядження Генерального штабу ЗСУ №321/1135/дск від 28.08.2023, оскільки це інформація з обмеженим доступом.
Проте, суд зауважує, що в даному випадку інформацію з обмеженим доступом містить розпорядження Генерального штабу ЗСУ №321/1135/дск від 28.08.2023. Водночас, відповідно до цього розпорядження, як уже зазначено, позивачу мав би бути наданий у відповідності до п. 12 Порядку бронювання, відповідний витяг про підтвердження його бронювання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок №1487). Такий Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.
Відповідно до п. 2 Порядку №1487, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно п. 17 Порядку №1487, військовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяється на загальний та спеціальний. На загальному військовому обліку перебувають військовозобов`язані та резервісти, які не заброньовані за державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями на період мобілізації та на воєнний час. Військовозобов`язані, які згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» заброньовані за державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями на період мобілізації та на воєнний час, перебувають на спеціальному військовому обліку.
Пунктом 23 Порядку №1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти в разі зміни адреси їх місця проживання або інших персональних даних зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, зокрема у випадках, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-комунікаційні системи.
Призовники, військовозобов`язані та резервісти, які не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, особисто у семиденний строк з дня внесення змін до персональних даних прибувають із паспортом громадянина України та військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки, який організовує та веде військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, для взяття їх на військовий облік, зняття з військового обліку або внесення змін до їх облікових даних.
Вказане кореспондується також з нормами ч. 11 ст. 38 Закону №2232, відповідно до яких призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
Більше того, згідно з положеннями Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, в тому числі, особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Тобто, з метою ведення районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки спеціального обліку військовозобов`язаних, резервістів, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на останніх покладено обов`язок із своєчасного повідомлення органу, в якому вони перебувають на військовому обліку, про наявність таких підстав.
Отже, право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
Вказаний висновок узгодження також з правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 18.01.2024 у справі №280/6033/22.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Матеріали справи не містять доказів того, що під час проведення мобілізаційних процедур, позивач надавав відповідачу 1 будь-які документи для підтвердження наявності у нього підстав для відстрочки від мобілізації у зв`язку з бронюванням та оформлення права на відстрочку від призову на військову службу у встановлений законодавством спосіб. Внаслідок цього, відповідач 1 не володів такою інформацією на час прийняття спірного наказу (по стройовій частині) від 13.06.2024 №165, а тому суд вважає, що жодних підстав для не видачі вказаного наказу у ІНФОРМАЦІЯ_3 не було.
З огляду на вищенаведене, враховуючи відсутність в матеріалах справи відомостей про те, що позивач повідомляв відповідача 1 про обставини, які надають йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 можливістю реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та оформлення його у відповідний спосіб не скористався, а тому суд констатує про правомірність наказу (по стройовій частині) від 13.06.2024 №165 та відсутність підстав для його скасування.
З огляду на правомірність наказу (по стройовій частині) від 13.06.2024 №165, а також враховуючи, що інший спірний наказ в межах даної адміністративної справи, зокрема наказ Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №291 в частині зарахування до списків особового складу військової частини ОСОБА_1 є похідним від згаданого вище наказу, то такий також не підлягає до скасування. Відтак, у цій частині позовних вимог (щодо визнання протиправним і скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №291) також слід відмовити.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини, то така не підлягає до задоволення, по-перше, у зв`язку із тим, що вона також фактично є похідною вимогою від перших двох вимог, щодо яких суд дійшов висновку про їх безпідставність, а по-друге, суд зауважує, що на сьогодні позивач перебуває у статусі військовослужбовця, а не військовозобов`язаного. Відтак, фактично представник позивача просить зобов`язати відповідача 2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби.
Разом із тим, підстави для звільнення військовослужбовця визначені у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». При цьому, Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі Положення №1153/2008),
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Тобто, військовослужбовець має право на звільнення зі служби за наявності обґрунтованих підстав, передбачених статтею статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підтверджених відповідними доказами, подавши відповідний рапорт командиру військової частини, в якій проходить службу.
У даному випадку відсутні відомості про подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби, а тому суд констатує про безпідставність і недоведеність позовної вимоги представника позивача про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідачі діяли на підставі закону, тобто протиправність дій відповідачів щодо призову в порядку мобілізації та зарахування ОСОБА_1 до складу особового складу Військової частини НОМЕР_1 не знайшли свого підтвердження, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів, а також зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Представнику позивача рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.