Справа № 400/7138/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/7138/24
Головуючий в 1 інстанції: Бульба Н.О.

Дата і місце ухвалення 02.08.2024р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відрахування аліментів з додаткової винагороди ОСОБА_1 , яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 та виплачується на період дії воєнного стану; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 відрахування аліментів здійснювати без врахування додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 та виплачується ОСОБА_1 у період дії воєнного стану.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.08.2024 року було відмовлено у відкритті провадження у справі № 400/7138/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У поданій апеляційній скарзі апелянт зазначив, що згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України, до юрисдикції адміністративних судів належать справи щодо вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Апелянт вказав, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року (справа № 362/643/21) зазначено, що військова служба є різновидом публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів. ВП ВС констатувала, що у спірних правовідносинах військова частина наділена повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації військовослужбовцем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова).

В апеляційній скарзі зазначено, що право, яке позивач вважає порушеним, а саме стягнення в рахунок аліментних зобов`язань додаткової винагороди військовослужбовця, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби, тому спір військовослужбовця з військовою частиною щодо реалізації цього права слід розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори з приводу проходження публічної служби (аналогічно, як і спори, пов`язані з реалізацією інших соціальних гарантій (пільг), визначених для військовослужбовців).

З огляду на зазначене апелянт вважає, що спір військовослужбовця з військовою частиною є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративного суду.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.08.2024 року та направити справу № 400/7138/24 до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне:

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги стосуються порядку виконання рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28.02.2023 року у справі № 541/109/23, а тому для вирішення питання щодо розміру утриманих аліментів з доходів позивача йому необхідно звертатись до суду, який видав виконавчий лист в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Судом встановлено, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28.02.2023 року у справі № 541/109/23, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах від 15.05.2023 року, вирішено стягнути з позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 11 січня 2023 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Також встановлено, що у провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження ВП № 72391776 з примусового виконання рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28.02.2023 року по справі № 541/109/23.

Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, позивач вказував на те, що державним виконавцем було направлено виконавчий документ до виконання за місцем його роботи (служби), а саме у військову частину НОМЕР_1 . Позивач вважає, що військовою частиною НОМЕР_1 неправомірно здійснюється відрахування аліментів з його доходів, оскільки військова частина неправомірно здійснює відрахування аліментів з додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 та виплачується на період дії воєнного стану, тобто яка не має постійного характеру, а тому не підлягає включенню до грошового забезпечення, з якого підлягають утриманню аліменти.

Колегія суддів звертає увагу на наступне:

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Нормами ст. 69 цього Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок стягнення аліментів.

Положеннями частин 1, 3, 4 статті 71 Закону передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи-підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа-підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів (ч. 6 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, встановлені особливості виконання рішень про стягнення аліментів

Згідно п. 2 Розділу XVI Інструкції передбачено, що виконавець протягом десяти днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює заходи для отримання інформації про доходи боржника та виносить постанову про звернення стягнення на доходи боржника, оформлену відповідно до пункту 3 розділу Х цієї Інструкції. Стягнення аліментів здійснюється відповідно до вимог статті 70 Закону та пунктів 3-10 розділу Х цієї Інструкції.

У разі якщо боржник отримує заробіток (доходи) у різних місцях, відрахування аліментів із кожного виду виплат здійснюється за окремими постановами про звернення стягнення на доходи боржника згідно з розміром утримання, визначеним виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином за положеннями чинного законодавства стягнення аліментів з боржника здійснюється органами виконавчої служби шляхом направлення відповідної постанови про звернення стягнення на доходи боржника для її виконання до підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи-підприємця, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, тобто роботодавця. З огляду на зазначене роботодавець особи-боржника за виконавчим провадженням лише здійснює виконання постанови виконавця, винесеної у рамках виконавчого провадження по виконанню судового рішення про стягнення аліментів, прийнятого у цивільній справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що заявлені позивачем позовні вимоги фактично стосуються порядку виконання судового рішення, прийнятого за наслідком розгляду цивільної справи, про стягнення з ОСОБА_1 , як з боржника за виконавчим провадженням ВП № 72391776, аліментів на утримання дітей, що виключає можливість їх розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Що стосується тверджень апелянта про те, що оскільки «стягнення в рахунок аліментних зобов`язань додаткової винагороди військовослужбовця він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби, тому спір військовослужбовця з військовою частиною щодо реалізації цього права слід розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори з приводу проходження публічної служби (аналогічно, як і спори, пов`язані з реалізацією інших соціальних гарантій (пільг), визначених для військовослужбовців)», колегія суддів зазначає наступне:

Згідно ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, а також у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби

Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовим спором є, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За положеннями п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

В свою чергу для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19).

У постанові від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 Велика Палата Верховного Суду вказала, що військова служба є різновидом служби публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

В даному випадку спір, який виник між сторонами не пов`язаний з прийняттям, проходженням або звільненням позивача з публічної служби, і у спірних правовідносинах, відповідач не наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є військова служба.

Спір у даній справі виник у зв`язку з незгодою позивача із розміром аліментів, які стягуються з нього на підставі судового рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28.02.2023 року по цивільній справі № 541/109/23 внаслідок невірного, на його думку, визначення доходу, з якого такі аліменти стягуються, та пов`язаний з виконанням постанови державного виконавця, прийнятої в рамках виконавчого провадження ВП № 7239177 по виконання судового рішення про стягнення аліментів.

Крім того, як вже зазначалось вище, частина 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 зазначила, що цей Закон змінює загальновизначену процесуальними кодексами юрисдикцію скарг на рішення, дії та бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення. Така зміна юрисдикції пов`язана з реалізацією судами своїх функцій щодо контролю за виконанням прийнятих ними судових рішень у порядку, передбаченому процесуальними кодексами.

За положеннями статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи все вищезазначене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що поданий позивачем позов не підсудний судам адміністративної юрисдикції, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

З огляду на все вищевикладене колегія суддів вважає, що ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.08.2024 року є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з додержанням норм процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Судді: А.Г. Федусик

О.А. Шевчук