Справа № 520/21837/24
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2024-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТІ" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці Державної митної служби України, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UА209000/2024/000389/2 від 17.07.2024;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА209190/2024/000357 від 17.07.2024;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці Державної митної служби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" понесені судові витрати у справі, зокрема, витрати на правничу (правову) допомогу адвоката у сумі 10 000 гривень 00 копійок та суму сплаченого судового збору - 6 056 гривень 00 копійок.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UА209000/2024/000389/2 від 17.07.2024 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА209190/2024/000357 від 17.07.2024 є протиправними та такими, що прийняті всупереч нормам чинного законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, оскільки, позивачем при митному оформленні товарів надано повний пакет документів для підтвердження вартості товарів за першим методом та вірно розраховано митну вартість товарів.
Ухвалою суду від 08.08.2024 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачу - відповідь на відзив.
Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскаржуване рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами Митного кодексу України та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень, а тому підстави для їх скасування, відсутні.
Позивач скористався своїм процесуальним правом та надав до суду відповідь на відзив, в якій додатково аргументував доводи, викладені в позовній заяві.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Справа розглянута, з урахуванням строків перебування судді у відпустці.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Після подання митної декларації та аналізу наданих документів та інформації Відповідач розпочав процедуру консультацій із Декларантом шляхом формування електронного повідомлення № 8235fa32-a2ce-4ce9-a849-d6a7a389d244 від 17.07.2024 про надання додаткових документів, а саме:
1) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює та додатки до нього у разі їх наявності;
2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
3) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
5) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
6) виписку з бухгалтерської документації;
7) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
8) копію митної декларації країни відправлення;
9) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
У відповідь на це повідомлення Позивач надіслав лист № 1/17/07/2024 від 17.07.2024, у якому повідомив Відповідача, що витребувані документи надавалися до митного оформлення, та пояснення щодо неможливості надати інших документів, а саме:
1) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця не можуть бути надані, оскільки договором купівлі-продажу не передбачено здійснення таких платежів;
2) виписки з бухгалтерської документації не можуть бути надані, оскільки надання такої документації можливе лише після поставки та реалізації товару;
3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями не можуть бути надані, оскільки законодавством України не передбачено отримання даних висновків для ввезення імпортованих товарів, а договір купівлі-продажу також не містить згадки такого документа.
За результатами проведеного контролю визначення митної вартості Відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/000389/2 від 17.07.2024. Згідно цього рішення (графа 31) Відповідач здійснив митну оцінку товару № 1 за 6-м (резервним) методом визначення митної вартості. Це коригування здійснено на підставі наявної цінової інформації за наступним фактом митного оформлення, а саме: МД №UA209230/2024/049240 від 30.05.2024, де митна вартість товару з подібними характеристиками «конвеєрні стрічки» становить 2,41 дол. США/кг.
Також, відповідачем надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2024/000357 від 17.07.2024. Цю відмову обґрунтовано невірністю заповнення граф 12, 42, 43, 44, 45, 46, 47 МД та необхідністю подання нової МД із врахуванням рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/000389/2 від 17.07.2024.
Однак, не погодившись із прийнятими Львівською митницею рішенням та карткою відмови, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з таких підстав.
Митний Кодекс України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч. 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України з`явлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведений в ч. 2 ст. 53 МК України. Такими документами є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч. 6 ст. 53 МК України).
Водночас, суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05 березня 2019 року по справі № 815/5791/17.
Тобто, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують Митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Установивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Так, відповідач зазначив, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, не дають можливості перевірити розрахунок числового значення митної вартості та містять розбіжності.
Під час розгляду наданих позивачем матеріалів до митного оформлення, відповідач наголосив на існуванні таких невідповідностей:
- відповідно до вимог п. 1.2. зовнішньоекономічного контракту від 10.05.2017 №ARKAIL-2017 визначено, що найменування товару його номенклатура, кількість має погоджуватись у Заказі. Даний документ декларантом не надано митному органу;
- відповідно до вимог п. 3.2. та п. 4.4. (4.4.8) зовнішньоекономічного контракту від 10.05.2017 № ARKAIL-2017 зазначено, що якість товару має відповідати стандартам та технічним умовам, а також підтверджуватись документом якості від виробника, даний документ декларантом не надано митному органу;
- відповідно до вимог п. 4.2. зовнішньоекономічного контракту від 10.05.2017 №ARKAIL-2017 Постачальник зобов`язується здійснити поставку товару не пізніше 30 днів з моменту погодження сторонами проформи. Датою поставки вважається дата завантаження товару на борт корабля. У випадку порушення дати поставки Постачальник сплачує пеню. До митного оформлення подано проформу KL-AT-2405 від 14.03.2024, згідно коносаменту № 278327507 датою завантаження є 19.05.2024, тобто в термін що перевищує 30 днів, що може свідчити про наявність додаткових платежів;
- відповідно до ч. 2 ст. 53 Кодексу, якщо витрати на транспортування не включено до ціни товарів, декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Згідно Заявки № TКS00000165 від 12.07.2024 оплата проводиться на розрахунковий рахунок через 2-3 дні. Документи про здійснення оплати за надані транспортні послуги не надавалися;
Щодо вимоги Відповідача надати до митного оформлення заказ, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.
За умовами Договору купівлі-продажу № ARKAIL-2017 від 01.05.2017 (надалі Договір) Постачальник зобов`язується виготовити і передати у власність Імпортеру гумовотехнічні вироби (надалі Товар), а Імпортер зобов`язується прийняти та оплатити Товар у відповідності з умовами діючого Контракту (п. 1.1. Договору).
Найменування, номенклатура, кількість, одиниця виміру Товару відображається Імпортером для кожної партії Товару у замовленні. Замовлення та ціна Товару узгоджуються Сторонами в Інвойсах та/або в Проформах-Інвойсах (п. 1.2. Договору).
Поставки Товару здійснюються морським транспортом на умовах FOB-Нінгбо, Китай або FOB-інший порт, Китай з додаванням транспортних витрат за узгодженням Сторін (ІНКОТЕРМС 2010) (п. 4.1. Договору).
Постачальник зобов`язується здійснити поставку Товару не пізніше 30 днів з моменту узгодження Сторонами Проформи-Інвойсу (п. 4.2. Договору).
Ціна Товару, що постачається, вказується у Інвойсах та/або Проформах-Інвойсах на кожну партію та включає в собі вартість пакування та маркування Товару, а також вартість навантаження, доставлення у порт, експортні формальності і завантаження на борт судна (п. 5.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 6 від 10.05.2023 до Договору).
Після відвантаження Постачальником готової партії Товару Імпортер здійснює 100% оплату згідно суми Комерційного Інвойсу, виставленого Постачальником, протягом 60 календарних днів з дати Коносамента, отриманого шляхом факсимільного зв`язку або електронним зв`язком (п. 6.3. Договору в редакції Додаткової угоди № 5 від 25.01.2023 до Договору).
Продавець виставив Проформу-Інвойс № KL-AT-2405 від 14.03.2024 аналогічного змісту зі специфікацією, у якому визначено приблизний строк готовності товару 60 днів від дати Проформи-Інвойсу.
Після виготовлення товару Продавець виставив Комерційний Інвойс № KL-AT-2405 від 06.05.2024 на загальну вартість товару 33 034,00 дол. США.
20.05.2024 Продавець відправив товар Позивачу, про що свідчить Коносамент №BW24050144.
Отже, умовами Договору не передбачено наявності письмової форми заказу на поставку товару, який має містити найменування товару, його номенклатуру та кількість.
Щодо відсутності документу якості від виробника, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 4.4. Контракту № ARKAIL-2017 від 01.05.2017 відвантаження узгодженої партії Товару супроводжується наступними документами: Комерційний інвойс 3 примірника; Коносамент 3 примірника; Пакувальний лист 3 примірника; Сертифікат походження 1 примірник; Митна декларація країни відправлення 1 копія; Проформа-інвойс 1 примірник; Специфікація 2 примірника; Сертифікат якості виробника товару (за вимогою Імпортера) 1 примірник.
Як зазначає Позивач, останній не направляв Постачальнику (ZHEJIANG KAILI RUBBER CO., LTD) окремої вимоги про надання сертифікату якості, тому він не надавався митному органу.
Разом з тим, суд зазначає , що сертифікат якості продавця товару як документ, що підтверджує заявлену митну вартість товару, відсутній у переліку визначеному ч. 2 та ч. 3 ст. 53 МК України.
Щодо твердження митниці про наявність додаткових платежів, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 549 ЦК України встановлено види неустойки. Так неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Статтею 232 ГК України передбачено порядок застосування штрафних санкцій суб`єктами господарювання. У ч. 3 цієї статті зазначено, що вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією.
Отже, застосування штрафних санкцій до боржника є правом суб`єкта господарювання, а не його обов`язком.
Крім того, при визначенні митної вартості до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення жодних інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті (ч. 11 ст. 58 МК України).
Ст. 58 МК України не містить зобов`язань декларанта включати до митної вартості товару сум пені, які можливо стягнути з Продавця товару. Крім того, митний орган не здійснив розрахунку пені, а також не надав конкретного алгоритму її стягнення.
Щодо відсутності оплати за надані транспортні послуги за договором №М0205-1 від 02.05.2024.
Позивач до митного оформлення надав Договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № М0205-1 від 02.05.2024 між ТОВ «ТЕКС СПЕЦТРАНС» (як Виконавцем) та ТОВ «АРТІ» (як Замовником) (далі Договір №М0205-1), що Відповідачем у рішенні про коригування не заперечується.
Відповідно до п. 5.2. Договору № М0205-1 розрахунки за договором здійснюються Сторонами у безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів з рахунку Замовника на рахунок Виконавця протягом 2-х (двох) банківських днів з моменту отримання та підписання акту виконаних робіт, рахунку-фактури, ТТН/СМR з відміткою одержувача вантажу про його отримання й копії квитанцій за додаткові витрати Виконавця, якщо у транспортному замовленні (заявці) не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення, при цьому всі банківські витрати та комісії у зв`язку з таким перерахуванням сплачуються Замовником.
Таким чином, сторони у заявці № TKS00000165 від 12.07.2024 відійшли від умов, визначених у п. 5.2. Договору № М0205-1 в частині строку оплати наданих послуг, оскільки вони пролонгували його з двох днів до трьох. Проте, підставу оплати Сторони не змінювали, а саме від моменту обміну сканованими копіями документів, визначених в цьому пункті.
Щодо відсутності належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості та проведеного розрахунку митної вартості, визначеної за основним методом.
ТОВ «АРТІ» (як Покупець) уклало з «ZHELIANG KAILI RUBBER CO. LTD» (як Постачальником) Контракт № ARKAIL-2017 від 01.05.2017 (надалі Контракт).
Відповідно до п. 1.1. вказаного Контракту Постачальник зобов`язується виготовити та передати у власність Імпортеру гумовотехнічні вироби (надалі-Товар), а Імпортер зобов`язується прийняти та оплатити товар у відповідності до умов цього Контракту.
Відповідно до п. 1.2. Контракту найменування, номенклатура, кількість, одиниця виміру Товару відображається Імпортером для кожної партії Товару у замовленні. Замовлення і ціна Товару узгоджуються Сторонами в Інвойсах та/або у Проформах-Інвойсах.
Відповідно до п. 4.1. Контракту поставка Товару здійснюється морським транспортом на умовах FOB-Нінгбо, Китай або FOB- інший порт, Китай з додаванням транспортних витрат за домовленістю Сторін (ІНКОТЕРМС 2010). Моментом (датою) поставки по цьому Контракту є дата навантаження Постачальником Товару, який пройшов митне очищення для експорту, на судно, вказане Імпортером, з цього моменту до Імпортера переходять всі ризики зі втрати або пошкодження Товару, а також зобов`язання нести всі витрати, пов`язані із Товаром.
Відповідно до п. 5.1. Контракту ціна Товару, що постачається, вказується у Інвойсах та/або у Проформах Інвойсах на кожну партію та включає вартість пакування та маркування Товару.
Виходячи з умов Контракту № ARKAIL-2017 від 01.05.2017 та додаткових угод до нього остаточна вартість продукції зазначається в наступних документах: Комерційному інвойсі №KL-AT-2405 від 06.05.2024; Специфікації № 43 від 14.03.2024 до Контракту № ARKAIL-2017 від 01.05.2017.
Відповідно до п. 6.3. Контракту (в редакції додаткової угоди № 5 від 23.01.2023) Імпортер виконує 100% оплату відповідно суми Комерційного Інвойсу, виставленого Постачальником, протягом 60 календарних днів з дати Коносамента, отриманого шляхом факсимільного зв`язку або електронного зв`язку.
Виходячи з наведеного, надані до митного оформлення документи не містять числових розбіжностей щодо ціни імпортованого товару.
Частиною 10 ст. 58 МК України визначено витрати, які декларант повинен додатково включити до ціни товару при визначені митної вартості товарів.
З цих витрат Позивач мав включити лише витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Для підтвердження витрат на транспортування Позивач подав до митного оформлення наступні документи:
- рахунок на оплату № 794 від 15.07.2024 від ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді».
- рахунок на оплату № 98 від 15.07.2024 від ТОВ «ТЕКC СПЕЦТРАНС»;
- довідку про транспортні витрати № 150724-1 від 15.07.2024 від ТОВ «ТЕКC СПЕЦТРАНС»;
- довідку про транспортні та складські витрати № 1507-1 від 15.07.2024 від ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді»;
- заявку на транспортно-експедиційне обслуговування в міжнародному сполученні № TKS00000165 від 12.07.2024 від ТОВ «АРТІ» до ТОВ «ТЕКC СПЕЦТРАНС»;
- контракт № 010622-14 від 01.06.2022 між ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч.Ді» та «Seacall Sp.z oo»;
- договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів № 220017-7 від 20.01.2017 між ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч.Ді» та ТОВ «АРТІ»;
- договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № М0205-1 від 02.05.2024 між ТОВ «ТЕКС СПЕЦТРАНС» та ТОВ «АРТІ»;
- договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № 422.1107/24 від 11.07.2024 між ТОВ «ДАВАР ІНВЕСТ» та ФОП ОСОБА_1
- договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № M/1707-1 від 12.07.2024 між ТОВ «ТЕКС СПЕЦТРАНС» та ТОВ «ДАВАР ІНВЕСТ».
- лист компанії «Seacall Sp. z. o.o.» від 01.02.2024 та його переклад українською мовою;
- лист компанії «Langowski Logistics Sp. z о.о.» № б/н від 03.01.2023 та його переклад українською мовою.
Числові значення передбачених ч. 10 ст. 58 МК України витрат підтверджені наступними документами: рахунком на оплату № 794 від 15.07.2024; рахунком на оплату № 98 від 15.07.2024; довідкою про транспортні витрати № 150724-1 від 15.07.2024; довідкою про транспортні та складські витрати № 1507-1 від 15.07.2024.
Вказані документи не містять розбіжностей у вартості наданих послуг. Відповідно до рахунку на оплату № 794 від 15.07.2024 та довідки про транспортні та складські витрати № 1507-1 від 15.07.2024 зазначено такі витрати на загальну вартість 179135,97 грн.
У рахунку на оплату № 98 від 15.07.2024 зазначено вищезгадані витрати на загальну суму 50 730,00 грн. Ці витрати підтверджуються довідкою про транспортні витрати № 150724-1 від 15.07.2024.
Щодо відправки товару до порту Ґданська (Польща) за умови, якщо експортна декларація у графі «порт призначення» містить запис «UKR», відсутності заповнення графи «дата експорту» та найменування контрагента у графі «Відправник-експортер».
Відповідач в оскаржуваному рішенні № UA209000/2024/000389/2 від 17.07.2024 зазначив, що підставою для прийняття цього рішення став факт того, що в експортній декларації країни відправлення у графі «порт призначення» міститься запис «UKR», проте товар відправлявся у порт Ґданська (Польща). Також, не заповнено графу «дата експорту», а також у графі відправник-експортер зазначено юридичну особу, з якою відсутні документи, що висвітлюють договірні відносини. На думку Відповідача, ці факти підтверджують наявність невідповідностей у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості та проведеного розрахунку митної вартості, визначеної за основним методом.
Суд зазначає, що митна декларація країни відправлення в розумінні ч. 2 ст. 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість
Суд звертає увагу відповідача, що позиція за предметом оскарження має бути обґунтована в межах предмету спору, та не має підтверджуватись додатковими обґрунтуваннями, що не були покладені в основу спірного рішення.
Суд вважає необхідним зазначити, що спрацювання ризиків АСУР не може бути достатньою підставою щодо твердження під час перевірки показників МД наявності у митного органу сумнівів та наявність підстав для витребування додаткових документів, оскільки згідно Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684, такий розроблено з метою забезпечення вибірковості митного контролю шляхом застосування системи управління ризиками, поліпшення ефективності роботи Держмитслужби під час митного контролю, прискорення митного оформлення за рахунок застосування методів управління ризиками, у тому числі аналізу ризиків із використанням інформаційних технологій, та здійснення таргетингу та цей Порядок встановлює єдиний підхід до здійснення митними органами (їх структурними підрозділами) аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю.
Тобто, сам спрацьований АСУР не є достатнім доказом порушення декларантом положень МК України, а є тим розробленим методом, який покращує ефективність роботи митниці під час перевірки та оформлення МД, та посадові особи під час застосування АСУР як системи управління ризиками мають діяти у відповідності до МК України.
Таким чином, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знаходять свого підтвердження. Суд погоджується із позивачем, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.
Крім того, суд звертає увагу на те, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.
Суд вважає, що відповідач не обґрунтував однозначність скоригованої ним ціни, не довів обґрунтованості своїх сумнівів щодо заявленої митної вартості декларантом.
При цьому, матеріалами справи підтверджується, що позивач під час митного оформлення надав відповідачу усі необхідні документи, які ідентифікували оцінювані товари та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.
Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
Відтак, суд не вбачає розбіжностей у наданих позивачем під час декларування документах.
Суд відхиляє посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки, в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів, що підтверджується наданими до митного оформлення документами.
Верховний Суд у постанові від 28.05.2020 у справі №300/426/19 дійшов висновків про те, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Обов`язок доведення обґрунтованості сумніву щодо митної вартості митним органом визначено в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №809/278/17.
Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що електронне повідомлення відповідача про необхідність надання додаткових документів містить перелік документів, який повністю відтворює положення частини 3 статті 53 Митного кодексу України.
У вказаному повідомленні відповідачем не зазначено, які саме документи, передбачені ст. 53 МК України, повинен надати позивач для підтвердження заявленої митної вартості за поданими до митного оформлення митними деклараціями.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу, результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів).
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем жодним чином не вказано, які саме з наданих позивачем документів містять неповні відомості та/або розбіжності.
Крім того, митний орган не зазначив, які саме документи, на думку митниці, не містять в собі всіх даних на підтвердження обраного методу визначення митної вартості та які саме документи має подати позивач для підтвердження заявленої митної вартості.
Враховуючи вищезазначене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна Компанія "Партнер Плюс".
Розподіл судових витрат щодо сплати судового збору здійснюється в порядку ст. 139 КАС України.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд зазначає наступне.
Представником відповідача у відзиві на позов подано до суду заперечення на заяву про стягнення судових витрат, в яких вказано на необґрунтованість заяви та не співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката з ціною позову.
Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно п. 5.1. Додаткової угоди визначили суму винагороди (гонорару) в розмірі 10?000,00 грн. яка сплачується протягом 5 календарних днів з моменту підписання Додаткової угоди на підставі рахунку Адвокатського об`єднання.
Отже, надаючи оцінку заявленому представником позивача клопотанню, суд зазначає, що положеннями ч.1 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Також, суд зазначає, що згідно із положеннями ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Як визначено приписами ч. 3 ст.27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Аналіз долучених до заяви документів свідчить, що в рамках надання послуг за договором про надання правової допомоги позивачу було надано послуги з професійної правничої допомоги.
Враховуючи положення ст. 134 КАС України суд зазначає, що до витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачу належать ті, що пов`язані із розглядом справи.
Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про вирішення питання про судові витрати.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА209190/2024/000357 від 17.07.2024.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Шляхова