Справа № 160/11274/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/11274/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 (суддя Юрков Е.О.) в адміністративній справі №160/11274/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Департаменту патрульної поліції з вимогами, з урахуванням уточнень від 29.05.2024:

визнати протиправним та скасувати п. 2 наказу Департаменту патрульної поліції від 20.03.2024 р. № 157 «Про застосування до працівників ППП у м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарних стягнень»;

визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 09.04.2024 р. № 593 о/с «по особовому складу»;

поновити лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 роти №2 батальйону № 2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області;

стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 09.04.2024 р. і до моменту фактичного поновлення на посаді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що працював на посаді інспектора взводу № 1 роти №2 батальйону № 2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області. За наслідками проведення службового розслідування Відповідачем було винесено наказ від 20.03.2024 р. № 157 «Про застосування до працівників ППП у м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарних стягнень», яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Крім того, на виконання вказаного наказу 09.04.2024 р. відповідачем було винесено наказ № 593 о/с «по особовому складу», яким позивача було звільнено зі служби в поліції з 09.04.2024 р.. Вказує, що категорично не погоджується із результатами службового розслідування та обставинами, які були встановлені під час його проведення, оскільки ніякої неправомірної вигоди від громадянина ОСОБА_2 , ні позивач, а ні його напарник ОСОБА_3 не отримували та не допускали із останнім ненормативного спілкування. Зазначив, що пояснення працівники поліції, які мають абсолютно однаковий зміст, вочевидь, є такими, що були підготовлені заздалегідь керівництвом та не можуть використовуватися на підтвердження винуватості позивача через явну односторонність наданих пояснень, а тому висновок, складений за результатами службового розслідування відносно позивача, а також оскаржуваний наказ про застосування дисциплінарного стягнення було винесено відповідачем помилково. Вважає, що в його діях відсутній склад будь-якого дисциплінарного проступку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час службового розслідування були одержані пояснення від наступних осіб: Старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , майор поліції ОСОБА_5 , капітан поліції ОСОБА_6 , підполковник поліції ОСОБА_7 . Слід зазначити, що вказані працівники поліції надали пояснення абсолютно аналогічного змісту без найменших відмінностей про те, що на аудіо запису зафіксовано розмову трьох осіб чоловічої статі, які спілкувалися між собою. Під час прослуховування такого діалогу стало зрозуміло, що двоє з учасників розмови це ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . З цього приводу зазначаю, що пояснення вказаних вище осіб, які мають абсолютно однаковий зміст, вочевидь, є такими, що були підготовлені заздалегідь керівництвом та не можуть використовуватися на підтвердження моєї винуватості через явну односторонність наданих пояснень. Крім того, варто зазначити, що опитані працівники поліції так само не можуть підтвердити або спростувати автентичність вказаної аудіо розмови та встановити час та місце її створення, що в сукупності ставить під сумнів і достовірність вказаного файлу і надані вище пояснення працівників поліції. В свою чергу, звертаю увагу суду на ту обставину, що за вказаним фактом а ні я, а ні мій напарник ОСОБА_3 не притягувалися до адміністративної чи кримінальної відповідальності за порушення антикорупційного законодавства, що саме по собі ставить під сумнів зміст звинувачення у вчиненні вказаного дисциплінарного проступку.

Від відповідача надійшов відзив, в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу т.в.о. начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, (відповідач) від 12.01.2022 р. № 128 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 (надалі-позивач) був прийнятий на службу в поліцію на посаду поліцейського взводу № 1 роти №2 батальйону № 2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області.

Наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20.02.2023 р. № 169 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 було призначено на посаду інспектора взводу № 1 роти №2 батальйону № 2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області.

Наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 31.01.2024 р. № 231 «По призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» відповідно до частин першої - четвертої статті 14, частин першої та другої статті 15, частини першої, другої, сьомої та восьмої статті 17, статті 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Дисциплінарний статут), частини першої та п`ятої статті 70 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1 та 4 розділу II, пунктів 1 та 2 розділу III Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893, пунктів 2 та 3 розділу І Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893, з мстою перевірки відомостей щодо можливого порушення службової дисципліни інспекторами взводу № 1 роги № 2 батальйону № 2 ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенантом поліції Глуховським Богданом Володимировичем та сержантом поліції ОСОБА_1 , викладених у зверненні ОСОБА_9 (вх. ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП від 29.01.2024 № Х-97) - призначено службове розслідування у формі письмового провадження.

Наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20.03.2024 № 157 «Про застосування до працівників ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області» відповідно до наказів ДПП від 31.01.2024 № 231 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» та від 13.02.2024 № 328 «Про продовження строку проведення службового розслідування» проведено службове розслідування з метою перевірки відомостей щодо можливого порушення службової дисципліни лейтенантами поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , інспекторами взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП, викладених у зверненні ОСОБА_9 (вх. ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП від 29.01.2024 № Х-97) - за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, пунктів І, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, визначеної у частині першій статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», частини першої статті 22, частини першої статті 38, частини першої статті 42 Закону України «Про запобігання корупції», абзаців тугого, третього, шостого, одинадцятого пункту 1 розділу П Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, пункту 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18 грудня 2018 року № 1026, підпунктів 1, 7,10 пункту 3.1 розділу ІІІ посадової інструкції інспектора ППП в місті Кривий Ріг УШІ в Дніпропетровській області ДПП, затвердженої наказом ДПП від 15.08.2018 № 3738, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0161729), інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Підставою видання вищевказаного наказу став висновок службового розслідування від 29.02.2024, яким встановлено, що 14.01.2024 лейтенанти поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_3 , діючи умисно, порушуючи антикорупційне законодавство України та професійно-етичні вимоги щодо правил поведінки поліцейських, без фіксації на портативні відеореєстратори, зустрілися з ОСОБА_12 з метою схилити останнього до надання їм регулярної неправомірної вигоди через третіх осіб. Крім того, під час спілкування із заявником указані поліцейські не дотримувались норм ділового мовлення, неодноразово допускали використання ненормативної лексики. Такі дії лейтенантів поліції ОСОБА_13 та ОСОБА_14 порушують права людини, підривають авторитет Національної поліції України в суспільстві та суперечать принципам діяльності поліцейського. Своїми діями лейтенанти поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_11 дискредитували звання поліцейського, що є несумісним з подальшим проходженням служби в Національній поліції України.

Наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 09.04.2024 № 593 о/с «По особовому складу» відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0161729), інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області з 09 квітня 2024 року. Підстава: наказ Департаменту патрульної поліції від 20.03.2024 № 157.

Не погоджуючись з наказами від 20.03.2024 № 157 та від 09.04.2024 р. № 593 о/с, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII, у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону №580-VIII У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про запобігання корупції», Закону України «Про Національну поліцію», з метою формування в поліцейських почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки під час виконання службових обов`язків, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України наказом Міністерства внутрішніх справ України №1179 від 09.112019 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі Правила), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 за №1576/29706.

Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування (абз. 2 п. 1 розділу І Правил).

За п. 1 розділу ІІ Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

- поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

- у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків;

- неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України;

- виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку, не допускати дискримінації в будь-якій формі;

- поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

- контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

- мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу;

- дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики;

- зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

- інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Своєю чергою, під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено:

- сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- допускати будь-які привілеї чи обмеження за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовною або іншими ознаками, дискримінацію в будь-якій формі;

- використовувати будь-які предмети, на яких зображена символіка політичних партій, та провадити політичну діяльність, висловлювати особисте ставлення до діяльності політичних партій під час виконання службових повноважень, а також використовувати службові повноваження в політичних або особистих цілях;

- розголошувати та використовувати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, у тому числі після припинення служби в поліції, крім випадків, визначених законом;

- знімати з однострою чи приховувати нагрудний знак (жетон), а також будь-яким іншим чином перешкоджати прочитанню інформації на ньому або фіксуванню за допомогою технічних засобів, крім випадків, коли поліцейський виконує службові обов`язки в режимі секретності в установленому законодавством України порядку;

- перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов`язків і в невстановленому місці.

Поліцейський повинен дотримуватись субординації у стосунках з колегами, з повагою ставитись до старших за віком.

На підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII (далі Дисциплінарний статут,

Статут, у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 11, ст. 12, ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (п. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Частинами 1-3 ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Частинами 7,8 ст. 19 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Пунктами 1-4 розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807 визначено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Строк проведення службового розслідування, його продовження, порядок обчислення строку службового розслідування визначаються статтею 16 Дисциплінарного статуту.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до п.п. 1, 2, 9 розділу VІ Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.

Згідно з п.п. 1, 2 розділу VІІ Порядку №893, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, ЗВО та особистого ознайомлення поліцейського з ним, що здійснюється кадровим підрозділом органу (підрозділу, закладу, установи), ЗВО за місцем проходження служби зазначеним поліцейським. Таке ознайомлення засвідчується шляхом проставляння поліцейським, притягнутим до дисциплінарної відповідальності, підпису, прізвища та ініціалів на останньому аркуші копії наказу, долученої до його особової справи.

У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт довільної форми, що підписується працівником кадрового підрозділу та іншими присутніми під час відмови особами, який долучається до особової справи поліцейського, притягнутого до дисциплінарної відповідальності.

Однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.

Іншою підставою звільнення є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Такі підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Таку позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 07.02.2020 у справі №260/1118/18, від 26.11.2020 у справі №580/1415/19, від 22.02.2023 у справі №200/11036/20-а, від 14.03.2023 у справі №320/1206/21.

Питання притягнення осіб до дисциплінарної відповідальності досліджувалось Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17, а також Верховним Судом, зокрема у постановах від 07.02.2020 у справі №260/1118/18, від 28.02.2020 у справі №825/1398/17, від 06.03.2020 у справі №804/1758/18 та від 20.10.2020 у справі №340/1502/19, а також від 22.02.2023 у справі №200/11036/20-а, від 14.03.2023 у справі №320/1206/21. Зокрема, касаційна інстанція дійшла висновку, що вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 31.01.2024 № 231 «По призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» відповідно до частин першої - четвертої статті 14, частин першої та другої статті 15, частини першої, другої, сьомої та восьмої статті 17, статті 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Дисциплінарний статут), частини першої та п`ятої статті 70 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1 та 4 розділу II, пунктів 1 та 2 розділу III Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893, пунктів 2 та 3 розділу І Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893, з мстою перевірки відомостей щодо можливого порушення службової дисципліни інспекторами взводу № 1 роги № 2 батальйону № 2 ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенантом поліції Глуховським Богданом Володимировичем та сержантом поліції ОСОБА_1 , викладених у зверненні ОСОБА_9 (вх. ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП від 29.01.2024 № Х-97) - призначено службове розслідування у формі письмового провадження.

За наслідком проведеного службового розслідування складено висновок від 29.02.2024 за фактом порушення службової дисципліни з боку також і інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 .

Висновком встановлено, що 29.01.2024 до ВМАЗ ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП надійшли копії матеріалів звернення ОСОБА_9 , зареєстровані 29.01.2024 відділенням документального забезпечення (далі - ВДЗ) ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП за вх. № Х-97, в яких заявник просить відреагувати на його заяву та притягнути до відповідальності окремих працівників ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Глуховського Б.В. та ОСОБА_1 , які протягах трьох тижнів, починаючи з 13.12.2023, неодноразово зупиняли авто під керуванням заявника та складали у відношенні нього протоколи про адміністративні правопорушення, після чого почали займатись вимаганням з ОСОБА_15 грошових коштів на постійній основі за те, щоб не зупиняти його транспортний засіб та щоб він не проходив кожного разу огляд на стан сп`яніння.

У письмовій заяві ОСОБА_15 зазначив, що вищевказані патрульні 14.01.2024 надали йому номер банківської картки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_16 та повідомили, щоб він її поповнював на 1000 грн. в цей день, і в подальшому на регулярній основі. Цього ж самого дня, патрульні проінструктували заявника, що він повинен здійснювати такі платежі по їх команді, аби ОСОБА_15 мав змогу спокійно їздити за кермом. Також патрульні повідомили заявника про те, що мають «зв`язки» в лікарні і за грошову винагороду зможуть надати йому належні довідки про проходження медичного огляду, який по факту заявник не проходив. До своєї заяви ОСОБА_15 додав копії зібраних ним матеріалів по цій справі, в тому числі аудіо запис розмови з вищевказаними поліцейськими за фактом подій, які мали місце 14.01.2024.

29.01.2024 вищевказане звернення з усіма додатками до нього (9 арк. в 1 прим., 1 CD-R диск в 1 прим.), за вих. № Х-97/41/19/1/03-2024 від 29.01.2024 було направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, про що в свою чергу було повідомлено заявника ОСОБА_15 .

Під час проведення службового розслідування дисциплінарною комісією було уважно вивчено та проаналізовано відомості надані в додатках до звернення ОСОБА_15 (вх. № X- 97 від 29.01.2024).

Так, в додатках міститься копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 636683 оформленого у відношенні ОСОБА_15 13.12.2023 за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про Правила дорожнього руху» від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП. Також наявна копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 636687 оформленого у відношенні ОСОБА_15 06.01.2024 за порушення вимог пункту 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП; копія висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 44, дата заповнення якого 06.01.2024, дата і точний час огляду: 15.30 06.01.2024. У пункті 10 висновку вказано,- « ОСОБА_15 не пройшов медогляд на стан сп`яніння в повному обсязі згідно чинного законодавства» (текст та пунктуація збережені). На одному з додатків наявне роздруковане на аркуші паперу формату А4 фото клаптику паперу на якому прописом зазначено номер: НОМЕР_1 . У своїй заяві та поясненні ОСОБА_15 вказав цей номер, як номер банківської карти на яку він 14.01.2024 здійснив переказ власних коштів в розмірі 1 тис. грн за вказівкою (командою) ОСОБА_10 та ОСОБА_1 . Про що заявник надав роздрукований знімок екрану мобільного телефону із застосунку «Прива24», де вказано історію транзакцій, одна з яких є переказом вищевказаної суми на ім`я ОСОБА_16 (дата та час транзакції: 14.01.2024 о 14.25). ОСОБА_15 надав копію цієї платіжної транзакції. В додатках міститься скріншот екрану мобільного телефону заявника, на якому зображено діалогове вікно БМБ/ММБ з контактом під назвою НОМЕР_2 , який має номер телефону НОМЕР_3 , де зазначено, що о 14.48 21.01.2024 на мобільний номер телефону ОСОБА_15 надійшло повідомлення з одним символом: +.

Дисциплінарною комісією було уважно досліджено вищевказаний аудіо запис. Прослуховуванням запису було встановлено, що ОСОБА_15 заздалегідь домовився з патрульними про зустріч біля будівлі місцевої церкви. Запис почався ще до фактичної зустрічі з поліцейськими, тому на ньому зафіксовано, як ОСОБА_15 телефонує патрульним та повідомляє, що він вже на місці біля церкви на лавочці. Через 6 хвилин йому перетелефонував патрульний та запитав, де він. Також сказав йти прямо на них, оскільки вони вже його бачать. Через 2 хв ОСОБА_15 починає безпосередньо спілкуватися в живу з поліцейськими.

Також, в ході проведення службового розслідування, комісією були опитані співробітники патрульної поліції: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , пояснення яких не в повній мірі співпадає та має розбіжності з фактичними даними зібраними під час проведення службового розслідування, що ставить під сумнів щирість працівників патрульної поліції та достовірність наданої ними інформації за даним фактом.

У зв`язку з викладеним, відомості, що стали підставою для призначення та проведення службового розслідування визнано такими, що знайшли своє підтвердження.

Щодо обрання відповідачем найсуворішого з видів стягнень, що передбачені статтею 13 Дисциплінарного статуту, а саме звільнення зі служби в поліції, колегія суддів враховує, що Верховний Суд сформував висновок щодо застосування означених норм у постановах від 23.11.2023 у справі №420/14443/22 та від 29.02.2024 у справі №260/5566/22.

Згідно усталеної практики Верховного Суду, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №806/647/15, від 21.01.2021 у справі №826/4681/18, від 28.10.2021 у справі №520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі №160/12290/20 та ін.)

Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2123-IX, який набрав чинності 01.05.2022 Дисциплінарний статут доповнено новим розділом V такого змісту: «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану».

Частиною 1 ст. 26 Дисциплінарного статуту визначено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

У разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 29 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

При цьому із змісту ст. 29 Дисциплінарного статуту слідує, що її положення застосовуються у сукупності з іншими нормами, які визначають загальні критерії та підходи до застосування дисциплінарної відповідальності, а саме з урахуванням положень статі 19 цього статуту, яка регламентує порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Оскільки за Дисциплінарним статутом підставою притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, ч. 8 ст. 19 Статуту визначено, що під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Доцільно зазначити, що обираючи той чи інший вид стягнення у порядку, запропонованому законодавцем, від незначного - зауваження до найсуворішого - звільнення зі служби, керівник, ураховуючи характер відповідного проступку, застосовує саме той вид дисциплінарного стягнення, який відповідає суті цього проступку і є йому співмірним.

Водночас застосування ч. 2 ст. 29 Дисциплінарного статуту виключно у поєднанні зі статтею 13, якою визначено перелік видів дисциплінарних стягнень та послідовність їх застосування, виключало б з процедури визначення виду стягнення такого визначального елементу як оцінка характеру самого проступку внаслідок однакового підходу до оцінки різних за ступенем тяжкості проступків та, відповідно, результату обрання виду відповідальності виключно в порядку послідовності.

Беручи до уваги наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним, оскільки під час проведення службового розслідування інформація щодо можливих порушень службової дисципліни знайшла своє підтвердження.

Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 14.03.2024 року у справі №420/11778/22.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що саме за скоєння дисциплінарного проступку до позивача застосовано стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, який відповідає суті цього проступку і є йому співмірним.

За таких обставин, оскільки вчинення позивачем протиправного діяння з проходженням служби в органах поліції є несумісним, і таке діяння суперечить змісту Присяги поліцейського, колегія суддів вважає, що відповідач дійшов обґрунтованого висновку про застосування до позивача за скоєння дисциплінарного проступку стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Оскільки спірні накази відповідають критеріям правомірності за ч. 2 ст. 2 КАС України позовні вимоги щодо їх визнання протиправними та скасування задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про скасування оскаржуваних наказів, які визнані судом правомірними, то у цій частині позовних вимог також слід відмовити.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Решта доводів та заперечень апелянта, висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 229, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 в адміністративній справі №160/11274/24залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 03 жовтня 2024 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2024 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова