Справа № 160/21404/24
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 жовтня 2024 року Справа №160/21404/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кучугурної Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мінченко Ярослав Васильович, до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Мінченко Ярослав Васильович до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.11.2019 № та № .

Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/21404/24 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.

До позовної заяви представник позивача приєднав заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 12.08.2024 заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду; позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами. Цією ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

30.08.2024 від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, а також заява про залишення позову без розгляду.

В обґрунтування заяви відповідач зазначає, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/11821/24 від 15.05.2024 було встановлено, що згідно відомостей, отриманих з Єдиного державного демографічного реєстру №593407 від 15.05.2024, ОСОБА_1 зареєстрований за іншою адресою, ніж було вказано в позовній заяві по справі №160/11821/24, а саме: АДРЕСА_1 . Згідно відомостей, отриманих контролюючим органом з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 13.09.2018, станом на 13.09.2018 місцем проживання позивача було вказано: АДРЕСА_1 .

У п.70.7 ст.70 ПК України зазначається, що фізичні особи-платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення, протягом місяця з дня виникнення таких змін. При цьому, жодного повідомлення про зміну даних від позивача до суду надіслано не було, з інформації, наявної у Єдиному державному демографічному реєстрі та адресно-довідковому підрозділі ГУДМС, УДМС України у Дніпропетровській області адреса позивача не змінювалась, а отже відповідач вважає, що на момент відправлення на адресу позивача оскаржуваних податкових повідомлень рішень фактична адреса місцеперебування платника податків не змінювалась. Відповідачем на зазначену вище адресу було направлено: копію наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області №146-п від 11.09.2019, письмове повідомлення №198 від 17.09.2019 та податкові повідомлення-рішення винесені за результатами проведеної документальної невиїзної позапланової перевірки №, № від 28.11.2019 рекомендованими листами з повідомленням про вручення у порядку, визначеному ст.42 ПК України. Проте всі направлені листи були повернуті з підстави «за закінченням терміну зберігання». Тому посилання позивача на те, що про існування оспорюваних податкових повідомлень-рішень він дізнався з ЄДРСРУ 22.04.2024, після арешту банківського рахунку в рамках виконавчого провадження № 74830965, з якого, останньому стало відомо про судове рішення, на думку відповідача, не кореспондується з тим, що він повинен був діяти відповідно до вимог добросовісного ставлення до отримання кореспонденції. У зв`язку з цим відповідач вважає, що позивачем пропущено строк для оскарження оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Розглянувши заяву щодо залишення позовної заяви без розгляду, дослідивши матеріали справи, суд зазначає про таке.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Проте, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до статті 118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).

Отже, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики під час судового розгляду відповідних спорів у справах, у яких позивачами не використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень податкового органу про нарахування грошових зобов`язань, та у розвиток правового підходу, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, судова палата відступає від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі № 805/1146/17-а та вважає за необхідне сформулювати такий правовий висновок.

Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності.

З урахуванням викладеного, судова палата вважає, що суд апеляційної інстанції правильно врахував висновок Верховного Суду щодо питання застосування пунктів 56.18 статті 56 і 102.1 статті 102 ПК України і дійшов правильного висновку про те, що строк звернення до суду з цим позовом визначається статтею 122 КАС України і становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наведений вище висновок сформований Верховним Судом у постанові від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20.

Як указано вище, до позовної заяви представник позивача приєднав заяву про поновлення строку звернення до суду. В обгрунтування заяви зазначено, що оскаржувані рішення відповідача позивач не отримував, а про їх існування дізнався з ЄДРСРУ 22.04.2024 після арешту банківського рахунку в рамках виконавчого провадження №74830965 (постанова про арешт коштів боржника від 22.04.2024). З цього виконавчого провадження позивачу стало відомо про судове рішення у справі №160/6283/23 від 05.06.2023 у справі за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 224743,07 грн. У цьому рішенні вказано, що податкові повідомлення-рішення надсилались ОСОБА_1 , але були повернуті «за закінченням терміну зберігання». Таким чином, станом на 2019 рік позивач не був ознайомлений зі змістом ні акту перевірки, ні складеними на його підставі ППР, що свідчить про необізнаність платника податків про існування порушених прав, свобод чи інтересів. Отже, представник позивача вказує, що позивач дізнався про свої порушені права після арешту банківського рахунку (22.04.2024) в рамках виконавчого провадження, тому кінцевий строк для звернення до суду спливає 22.10.2024.

З огляду на викладені обставини, суд під час вирішення питання про відкриття провадження у справі №160/21404/24 поновив провадження у справі.

Проте, суд установив, що у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала справа №160/11821/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнати протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 28.11.2019, № від 28.11.2019.

Ухвалою суду від 22.07.2024 у цій справі суд визнав неповажними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень; позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень залишив без розгляду.

В ухвалі від 22.07.2024 у справі №160/11821/24 суд зазначив, що предметом розгляду даної справи є - скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № від 28.11.2019 року та № від 28.11.2019 року, в матеріалах справи відомості про застосування процедури адміністративного оскарження таких податкових повідомлень - рішень відсутні, однак, позовну заяву подано до суду 07.05.2024, що свідчить про пропущений позивачем шестимісячний строк, встановлений частиною другою статті 122 КАС України.

У клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду, представник позивача не заперечує, що згідно інформації наявної у Єдиному державному демографічному реєстрі та адресно-довідковому підрозділі ГУДМС, УДМС України у Дніпропетровській області місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 , та зазначає, що контролюючим органом на вищевказану адресу було надіслано поштову кореспонденцію, яку повернуто з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Між тим, про існування спірних рішень податкового органу ОСОБА_1 стало відомо лише 22.04.2024 року, після арешту банківського рахунку в рамках виконавчого провадження № 74830965 (постанова про арешт коштів боржника від 22.04.2024 року), на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду №160/6283/23 від 05.06.2023 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , про стягнення суму податкового боргу в розмірі 224743,07 грн. У зв`язку із чим, вважають, що строк звернення до суду із даним позовом спливає 22.10.2024 року, оскільки позивач, як платник податків, не був обізнаний про існування порушених прав, свобод чи інтересів на момент надсилання контролюючим органом поштової кореспонденції на його податкову адресу.

Між тим, суд не погоджується з таким твердженням представника позивача, виходячи з наступного.

Суд зазначає, як було встановлено раніше, згідно інформації з Єдиного державного демографічного реєстру №593407 від 15.05.2024 року, ОСОБА_1 зареєстрований із 2008 року за адресою АДРЕСА_1 , даний факт не заперечується і сторонами по справі.

Згідно з п.70.7 ст.70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За приписами п.58.3 ст.58 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно з п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до п.42.4 статті 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення».

Відповідно до п.42.5 ст. 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

З системного аналізу наведених норм судом зроблено висновок про те, що надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Враховуючи викладені вище обставини, аналізуючи норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Такий висновок неодноразово висловлений Верховним Судом у своїх рішеннях, в тому числі, у постанові від 09.01.2024 у справі №140/515/23.

З наданих до матеріалів справи документів судом встановлено, що позивач на момент виникнення спірних відносин (листопад 2019 року) перебував на податковому обліку в Криворізькій північній ОДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області, як платник податків фізична особа.

Згідно з Актом про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 року № 3930/04-36-33-05/ НОМЕР_1 від 15.10.2019 року, на підставі якого були винесені спірні податкові повідомлення рішення, податковою адресою (місцезнаходженням) позивача є - АДРЕСА_1 .

Зазначена адреса місця проживання позивача була зазначена також у Довідці адресно довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 13.09.2018 року.

Згідно з листом ТОВ «Вердикт Фінанс» від 26.11.2015 року №180-11/15 на ім`я ОСОБА_1 , в якому позивача повідомлено про те, що залишок боргу перед Товариством у сумі 554601,93 за кредитним договором № 0307/0408/71-087 від 23.04.2008 року, право на вимоги за яким, відступлене ПАТ «Сведбанк» на користь Товариства на підставі Договору факторінгу № 11 від 02.02.2012 року прощено, а забов`язання за кредитним договором припинено, а також повідомлено про те, що сума анульованого боргу є доходом, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та має бути відображений у річній податковій декларації, також було направлено на адресу місця проживання позивача - АДРЕСА_1 .

При цьому, вказане повідомлення ТОВ «Вердикт Фінанс» було отримано позивачем 04.12.2015 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи описом вкладення до цінного листа від 26.11.2015 року та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру від 15.05.2024 року, адреса реєстрації позивача - АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи підтверджено, що спірні податкові повідомлення-рішення № від 28.11.2019 року, № від 28.11.2019 року були направлені контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу (місцезнаходження) ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , та які було повернуто поштою з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується наданими ксерокопіями конвертів з датою вхідної кореспонденції ГУ ДПС у Дніпропетровській області 08.01.2020 року.

Тобто, з урахуванням положень пункту пп. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України вказані податкові повідомлення-рішення, які надіслані контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Єдиного державного демографічного реєстру та облікової картки платника, вважаються належним чином врученими позивачу у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

В даному випадку суд вважає, що позивач був належним чином повідомлений про винесення спірних рішень контролюючим органом ще в січні 2020 року, однак до суду з даним позовом він звернувся лише 07.05.2024 року, тобто з порушенням строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження позивача з того приводу, що до 22.04.2024 року він не знав про винесення податковим органом ще в 2019 році спірних податкових повідомлень рішень, так як не був зареєстрованим в Інформаційно телекомунікаційній системі «Електронний суд», оскільки будучі обізнаним з обов`язком подання податкової декларації за 2015 рік у зв`язку отриманням доходу у вигляді анульованого боргу (саме неподання такої декларації і стало підставою для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки в жовтні 2019 року та винесення за її результатами рішень про донарахування грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування та військового збору), ОСОБА_1 не виконав вимоги податкового законодавства, встановлених п. 70.7 ст. 70 ПК України щодо повідомлення про зміну даних, які вносяться до облікової картки.

Також суд зазначає, що ухвали суду від 29.05.2024 року та 20.06.2024 року, які були винесені по даній справі, та направлені на адресу реєстрації позивача - АДРЕСА_1 , були повернуті поштою на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Вказані обставини свідчать про те, що і на момент розгляду справи №160/11821/24 судом, та маючи обов`язок, у відповідності до положень ч. 1 ст. 45 КАС України, добросовісно користуватися процесуальними правами, позивач за вказаною адресою кореспонденцію не вважає за потрібне отримувати.

Встановленими вище обставинами спростовуються доводи позивача, наведені в обгрунтування поважності причин пропуску строку у справі №160/21404/24, а саме доводи про те, що оскаржувані рішення відповідача позивач не отримував, а про їх існування дізнався з ЄДРСРУ 22.04.2024 після арешту банківського рахунку в рамках виконавчого провадження №74830965 (постанова про арешт коштів боржника від 22.04.2024). З цього виконавчого провадження позивачу стало відомо про судове рішення у справі №160/6283/23 від 05.06.2023 у справі за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 224743,07 грн. У цьому рішенні вказано, що податкові повідомлення-рішення надсилались ОСОБА_1 , але були повернуті «за закінченням терміну зберігання». Таким чином, станом на 2019 рік позивач не був ознайомлений зі змістом ні акту перевірки, ні складеними на його підставі ППР, що свідчить про необізнаність платника податків про існування порушених прав, свобод чи інтересів. Отже, представник позивача вказує, що позивач дізнався про свої порушені права після арешту банківського рахунку (22.04.2024) в рамках виконавчого провадження, тому кінцевий строк для звернення до суду спливає 22.10.2024.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.3 ст.123 КАС України).

Отже, статтею 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому скористатись можливістю подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку ніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.

Суд зазначає, що вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (частини 3,4 статті 123 КАС України).

Такі ж висновки були викладені Верховним Судом у постанові від 23.08.2022 у справі №826/2098/18.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, позивач має надати до суду докази звернення до суду в межах строків, встановлених ст.122 КАС України, або подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням інших доводів поважності причин пропуску такого строку та іншими доказами на підтвердження поважності причин його пропуску.

Також суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Чинне законодавство України, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлено досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17рп/2011 визнано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційний прав на судовий захист і доступ до правосуддя.

Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до частин 13-15 статті 171 КАС України, суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про залишення без руху позовної заяви у справі №160/21404/24 після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

При цьому, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).

Керуючись статтями 121-123, 160, 161, 171, 243 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мінченко Ярослав Васильович, до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Встановити позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити позивачеві, що у разі невиконання вимог ухвали у встановлений судом строк, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.293 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху в самостійному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Кучугурна