Справа № 520/19810/24
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 р. № 520/19810/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" (вул. Євгена Котляра, 7,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61052) до Державної аудиторської служби України (вул. Сагайдачного Петра, буд. 4,м. Київ,04070), Північно-східного офісу Держаудитслужби (майдан Свободи, 5, Держпром, 4 під., 10 пов.,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61022) про визнання пунктів вимоги та дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Державної аудиторської служби України, Північно-східного офісу Держаудитслужби, в якому просить суд:

1. Визнати протиправними пункти 5, 10, 16, 20, 21, 22, 55, 56, 57, 58 вимоги Державної аудиторської служби України від 21.03.200-14/3832-2024 про усунення виявлених порушень та скасувати їх.

2. Визнати протиправними дії Північно-Східного офісу Держаудитслужби щодо включення до довідки ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» за період з 01.07.2020 по 30.06.2023 від 01.02.2024 № 202005-09/01 висновків щодо порушень в діяльності регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», які стали підставою для формування пунктів 5, 10, 16, 20, 21, 22, 55, 56, 57, 58 Вимоги.

3. Стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6056,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що вимога Державної аудиторської служби України від 21.03.2024 № 000500-14/3832-2024 про усунення виявлених порушень є протиправною та такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 18.07.2024 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Представником відповідача - Державної аудиторської служби України, 01.08.2024 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що протиправними пункти 5, 10, 16, 20, 21, 22, 55, 56, 57, 58 вимоги Державної аудиторської служби України від 21.03.200-14/3832-2024 про усунення виявлених порушень є законними та обґрунтованими.

Представником відповідача - Північно-східного офісу Держаудитслужби, 02.08.2024 року надано відзив на позовну заяву, в якому він також просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що дії щодо включення до довідки ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» за період з 01.07.2020 по 30.06.2023 від 01.02.2024 № 202005-09/01 висновків щодо порушень в діяльності регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», які стали підставою для формування пунктів 5, 10, 16, 20, 21, 22, 55, 56, 57, 58 Вимоги є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства України.

26.08.2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позов підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

30.08.2024 року до суду від Північно-східного офісу Держаудитслужби надійшло заперечення, в якому підтримав заперечення проти позову.

23.09.2024 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення.

07.10.2024 року до суду від представника Північно-східного офісу Держаудитслужби надійшли додаткові пояснення.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до пункту 8.4 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби України на І квартал 2024 року, на підставі направлення на проведення ревізії від 04.01.2024 № 14, виданого в.о. начальника Північно-східного офісу Держаудитслужби, головним державним аудитором відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту та фінансових послуг Північно-східного офісу Держаудитслужби Стрілець Л.В. проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі Філія, регіональна філія «Південна залізниця») за період з 01.07.2020 по 30.06.2023.

В ревізії приймали участь фахівці Північно-східного офісу Держаудитслужби, ревізію проведено з 08.01.2024 по 29.01.2024.

За результатами проведеної ревізії 01.02.2024 головним державним аудитором відділу промисловості, енергетики, транспорту та фінансових послуг Північно-східного офісу Держаудитслужби Людмилою СТРІЛЕЦЬ була складена Довідка ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» за період з 01.07.2020 по 30.06.2023 № 202005-09/01, яка із запереченнями була підписана директором виконавчим та головним бухгалтером регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

В подальшому, представниками відповідачів 1 та 2 зміст Довідки був включений до Акту від 29.01.2024 №05-21/6 ревізії окремих питань фінансово господарської діяльності акціонерного товариства «Українська залізниця» за період з 01 липня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Наявні заперечення регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», зокрема, стосувалися зауважень органу державного фінансового контролю щодо:

- можливих втрат фінансових (матеріальних) ресурсів, заподіяних через списання дебіторської заборгованості, за якою сплив строк позовної давності, на загальну суму 15 534,44 грн, що призвело до втрати (збитків) фінансових (матеріальних) ресурсів на вказану суму;

- можливих втрат фінансових (матеріальних) ресурсів, заподіяних через невиконання умов договорів, господарських та фінансових зобов`язань АТ «Українська залізниця» і понесені додаткові витрати на сплату штрафних санкцій, інфляційних витрат, 3% річних судового збору тощо на 16 590 858,00 грн, 1 184 150,74 грн та 720 000,00 грн;

- можливих втрат фінансових (матеріальних) ресурсів, заподіяних через не оприбуткування в повному обсязі кількості отриманого палива, що призвело до списання коштів на видатки (витрати) без отримання зазначених товарно-матеріальних цінностей на 7 375 033,15 грн;

- можливих втрат фінансових (матеріальних) ресурсів, здійснених через завищення ПрАТ «СНВО «Імпульс» вартості робіт на суму 1 741 081,04 грн;

- можливих втрат фінансових (матеріальних) ресурсів, заподіяних через завищення ТОВ «Грінекс Еко» вартості виконаних робіт на загальну суму 1 050 540,00 грн;

- можливих втрат фінансових (матеріальних) ресурсів, заподіяних через завищення ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод» вартості робіт з надання послуг капітального ремонту (модернізації) електропоїзда ЕР2Т № 7211 на суму 124 153,40 грн;

- можливих втрат фінансових (матеріальних) ресурсів, заподіяних через невиконання передбаченого законодавством обов`язку щодо охорони і збереження лісового фонду, що призвело до незаконної рубки дерев на підвідомчій території постійного лісокористувача та спричинило шкоду на загальну суму 682 632,09 гривні;

- можливих втрат фінансових (матеріальних) ресурсів, заподіяних через неправильність визначення наявності відповідних видів металів та їх ваги на суму 601 038,24 грн;

- можливих втрат фінансових (матеріальних) ресурсів, заподіяних через реалізацію ВП «Локомотивне депо Основа» теплової енергії за цінами, нижчими від фактичної собівартості, регіональною філією «Південна залізниця» недоотримано доходу на загальну суму 315 228,75 грн;

- можливих втрат фінансових (матеріальних) ресурсів, заподіяних через недоотримано доходу від надання послуг з теплопостачання на загальну суму 1 72 961,31 грн;

- можливих втрат фінансових (матеріальних) ресурсів, заподіяних через не вжиття відповідних заходів щодо належного зберігання майна (запасних частини - гальмо стоянкове), що призвело до втрат (збитків) фінансових (матеріальних) ресурсів на загальну суму 4 221,90 гривні.

Надані заперечення не були прийняті Північно-східним офісом Держаудитслужби та Державною аудиторською службою України, а останньою, на підставі проведеної ревізії, було сформовано та направлено на адресу Акціонерного товариства «Українська залізниця» Вимогу про усунення виявлених порушень від 24.06.2021 №000500-14/7930-2021 (далі - Вимога).

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

З аналізу змісту пункту 8 описової частини Вимоги органом фінансового контролю було наголошено, що в порушення статей 257, 509, 610 та глави 19 ЦК України, статті 218 ГК України через непроведення регіональною філією «Південна залізниця» позовної роботи або проведення не повною мірою щодо стягнення дебіторської заборгованості здійснено необґрунтоване списання дебіторської заборгованості, за якою сплив строк позовної давності, на загальну суму 15 534,44 грн, що призвело до втрати (збитків) фінансових (матеріальних) ресурсів на вказану суму.

Згідно з пунктом 5 резолютивної частини Вимоги відповідач 2 вимагав від позивача забезпечити відшкодування відповідальними особами на позивача втрачених активів через непроведення претензійно-позовної роботи на загальну суму 15 534,44 грн, зокрема із врахуванням вимог статей 1166, 1212 ЦК України та статей 130-136 КЗпП України.

Оцінюючи дану вимогу, судом проаналізовано обставини, що пов`язані зі вжиттям рекомендованих Вимогою заходів.

Так, ст. 27 ГПК України передбачає можливість пред`явлення позовної заяви до господарського суду одного суб`єкту господарювання до іншого, як правило, за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача.

Наведене загальне правило містить, ряд винятків, виключний перелік яких визначено статтями 29-30 Господарського процесуального кодексу України, однак з системного аналізу наведених норм вбачається відсутність правових підстав для пред`явлення позовів до перелічених вище суб`єктів господарювання, які не є резидентами України, на її території до національних судових органів. Відтак дії правового характеру щодо стягнення переліченої дебіторської заборгованості мають бути вчинені на території держав, резидентами яких є такі підприємства.

Як вбачається з матеріалів ревізії, проведеної органом фінансового контролю, місцем реєстрації боржників є російська федерація, республіка Білорусь та республіка Казахстан.

Національним законодавством перелічених країн передбачено, що розгляду позовної заяви в суді стосовно певних матеріальних вимог передує сплата державного мита.

Окрім сплати державного мита представництво інтересів суб`єкта господарювання в судових органах передбачає участь у судових засіданнях фахівця з права. Відтак, АТ «Укрзалізниця», при розгляді її позовних вимог на території іншої держави, має відшкодувати витрати на проїзд свого працівника (адвоката або іншого фахівця правознавця) до місця знаходження суду і слухання справи та сплатити йому добові витрати по відрядженню і відшкодувати вартість проживання.

Відповідно до додатку 3 до Порядку здійснення службових відряджень в межах України та за кордон працівників АТ «Укрзалізниця», що затверджений протоколом № Ц-56/34 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 25.03.2021 (витяг з Електронної бази даних рішень правління додається) сума добових витрат та гранична сума витрат на найм житлового приміщення за добу залежать від країни відрядження та мають розмір добових від 25 $ до 37 $, витрат на проживання -від 69 $ до 150 $.

Окрім перелічених витрат при прийнятті рішення були також враховані і ймовірні витрати на відшкодування вартості проїзду представника з міста Харків або Київ до міста, де зареєстрований відповідач (найчастіше, це столиця держави) і де буде проводитись судовий розгляд справи.

Відтак, суд погоджується з висновками позивача наведеними у позовній заяві про те , що очікуваний економічний ефект від можливого здійснення позовної роботи з ООО «Гарант Рейл Сервис» (росія), АО «АМ-ТРАНС» (росія), ТОО «АзияНефтеТранс» (Казахстан), ОАО «Бобруйский завод биотехнологий» (Білорусь), ТОВ «Украілтранс в Україні», враховуючи суму дебіторської заборгованості кожного окремого суб`єкта господарювання, без належних підстав для сумніву, буде значно менший, ніж витрати пов`язані з проведенням позовної роботи, які, за загальним правилом не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Пунктом 13 описової частини Вимоги наголошувалось, що на порушення статті 193, статті 313 та частини п`ятої статті 307 ГК України, статей 526, 530 та 919 ЦК України, пункту 41 Статуту залізниць, пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, через невиконання умов договорів, господарських та фінансових зобов`язань АТ «Українська залізниця» та його філії понесено додаткові витрати на сплату штрафних санкцій, інфляційних витрат, 3% річних судового збору тощо на загальну суму 422 573 982,72 грн, що призвело до втрат (збитків) фінансових (матеріальних) витрат на вказану суму, зокрема регіональною філією «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» таких витрат понесено у сумах - 16 590 858,00 грн, 1 184 150,74 грн, та 720 000,00 грн.

Згідно з пунктом 10 резолютивної частини Вимоги орган державного фінансового контролю вимагав від позивача:

- забезпечити відшкодування втрат (збитків) фінансових (матеріальних) ресурсів від здійснення додаткових витрат на сплату штрафних санкцій, інфляційних витрат, 3% річних судового збору тощо на загальну суму 422 573 982,72 грн, зокрема із врахуванням вимог статей 130-136 КЗпП України, у тому числі на користь регіональної філії «Південна залізниця» - 16 590 858,00 грн, 1 184 150,74 грн, та 720 000,00 гривень відповідно;

- надалі під час укладення господарських договорів та здійснення контролю за станом їх виконання, з метою захисту майнових прав та інтересів АТ «Укрзалізниця» та його філій, діяти відповідно та з дотриманням положень статей 526, 530, 560, 563, 629 та статті 903 ЦК України, статті 193, частини першої статті 199, статей 230-232 ГК України.

Оцінюючи дану вимогу, суд зазначає наступне.

У розумінні ст. 42 ГК України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Ст. 216 ГК України передбачено, що за правопорушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Поряд з цим, слід зауважити, що ст. 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала.

Згідно положення ч. 3ст. 130 КЗпП України на працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику.

З диспозиції наведеної статті вбачається, що працівник не може бути притягнутий до матеріальної відповідальності, якщо він не порушував свої трудові обов`язки. Однак, відповідачами під час перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності акціонерного товариства «Українська залізниця» фактів порушення трудових обов`язків працівниками позивача, що б призвели до наголошених втрат встановлено та задокументовано не було. Під час розгляду справи представниками відповідачів такі факти також доведені не були.

Окремо слід наголосити також і на тому, що в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб (Закон України від 24.02.2022 № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"). Воєнний стан неодноразово продовжувався, зокрема Законом № 3891-IX "Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 5:30 12 серпня 2024 року на 90 діб.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" підприємства, установи і організації зобов`язані, зокрема, утримувати в належному стані техніку, будівлі, споруди та об`єкти інфраструктури, що належать для передачі в разі мобілізації Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту або призначені для спільного з ними використання у воєнний час.

Акціонерне товариство "Українська залізниця", державні підприємства та територіально-галузеві об`єднання залізниці включені до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (постанова КМУ від 04.03.2015 № 83).

В умовах триваючого воєнного конфлікту законодавець встановив певні обов`язки щодо виконання юридичними особами військово-транспортного обов`язку.

Приписами частини першої статті 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" унормовано, що військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів (частина перша). Порядок виконання військово-транспортного обов`язку визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга).

Постановою КМУ від 04.11.2015 № 891 затверджено Порядок організації діяльності залізничного транспорту під час здійснення військових залізничних перевезень (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 12 Порядку підприємства залізничного транспорту забезпечують: виконання планів військових залізничних перевезень; надання рухомого складу для військових залізничних перевезень; рух військових поїздів залізницею згідно з відповідним графіком; військові ешелони, військовий транспорт, що рухається під охороною військової варти, водою, засобами опалення, освітлення; надання вантажно-розвантажувальних пристроїв та знімного військового обладнання згідно з нормативно-правовими актами; здійснення контролю за переміщенням військових ешелонів, а також в окремих випадках військового транспорту, їх першочергове навантаження та доставку за призначенням.

Рухомий склад для забезпечення провадження діяльності військових частин Збройних Сил повинен утримуватися у справному стані і своєчасно проходити планово-попереджувальний ремонт та технічне обслуговування (пункт 25 Порядку).

З огляду на викладене суд зазначає, що обставини щодо необхідності дотримання позивачем військово-транспортного обов`язку в умовах правового режиму воєнного стану (виконання планів перевезення, надання рухомого складу для військових залізничних перевезень, утримання рухомого складу у справному стані, тощо), є пріоритетними перед іншими фінансовими зобов`язаннями позивача, що виникають з його господарської діяльності.

А з матеріалів справи вбачається, що представниками відповідачів під час здійснення контрольного заходу не досліджено та не враховано вплив обмежень на експлуатаційну роботу позивача та обставини, що призвели до нарахування та виплати штрафних санкцій в особливих умовах на території, що знаходиться у безпосередній близькості до зони активних бойових дій (Харківська, Сумська та частина Донецької областей).

Пунктом 16 Вимоги відповідач 1 зобов`язав позивача забезпечити відшкодування відповідальними за оформлення первинних документів особами на користь філій АТ «Українська залізниця» коштів, які списані на видатки (витрати) всупереч законодавству без отримання товарно-матеріальних цінностей, на загальну суму 48 786 812,89 грн, зокрема відповідно до норм статей 130-136 КЗпП України, у тому числі на користь регіональної філії «Південна залізниця» - 7 375 033,15 гривні.

Як вбачається з пункту 18 описової частини Вимоги, Відповідачем зроблено висновок, що на порушення вимог пунктів 5.1.1, 5.1.3 та 5.1.6 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України від 20.05.2008 № 281/171/578/155, пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2020 року № 686 «Про затвердження норм втрат нафтопродуктів під час їх приймання, зберігання, відпуску, перевантаження та транспортування» філіями АТ «Українська залізниця» не оприбутковано в повному обсязі кількості отриманого палива, що призвело до списання коштів на видатки (витрати) всупереч законодавству без отримання зазначених товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 7 375 033,15 грн по регіональній філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», які відповідно є втратами (збитками) фінансових (матеріальних) ресурсів регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

При цьому, вищезазначений висновок відповідача 1, як і відповідна його вимога (викладена у пункті 16 Вимоги) на думку суду є фактично і нормативно необґрунтованими з огляду на наступне.

Приймання дизельного палива регіональною філією «Південна залізниця» проводиться згідно з вимогами «Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої спільним наказом Міністерство палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України та Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 (далі Інструкція). Вимоги Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання, що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Згідно з п. 5.1.1 Інструкції приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю» здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо.

Згідно з п. 5.1.3 Інструкції границі відносної похибки вимірювань обумовлюються договором і не мають перевищувати значень, наведених у ГОСТ 26976 (замінено на ДСТУ 7094) для методу вимірювання маси, що застосовується вантажовідправником та вантажоодержувачем.

Згідно з п. 5.1.4 Інструкції у разі надходження вантажу в технічно справних цистернах зі справними пломбами вантажовідправника і виявлення в них під час приймання нафти і нафтопродуктів нестач, що перевищують норми природних втрат і границі відносної похибки методу вимірювання маси згідно з договором, спір стосовно відшкодування нестач вирішується в порядку, передбаченому відповідним договором та діючим законодавством України.

Згідно з п. 5.2.8 Інструкції у разі встановлення нестачі нафти або нафтопродуктів з вини вантажовідправника, яка після списання природних втрат перевищує граничнодопустиме відхилення між результатами вимірювання маси нафти та нафтопродуктів вантажовідправником і вантажоодержувачем (якщо це обумовлено умовами договору), матеріально відповідальна особа припиняє їх приймання і негайно повідомляє про це керівника свого підприємства. При цьому, матеріально відповідальна особа має забезпечити зберігання кількості одержаної нафти або нафтопродуктів, а також ужити заходів, що унеможливлюють погіршення їх якості. Одночасно з припиненням приймання вантажоодержувач зобов`язаний викликати представника вантажовідправника для участі в прийманні нафти або нафтопродуктів і складанні акта приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою № 5-НП, якщо інше не передбачено умовами договору.

Тобто, Інструкцією передбачено, що питання відшкодування нестач вирішується між вантажовідправником та вантажоодержувачем, якщо нестачі перевищують норми природних втрат і межі відносної похибки вимірювання, яка визначена договором.

Постачання дизельного палива регіональній філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» здійснюється філію «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця». Обидві філії не мають статусу юридичної особи, а є відокремленими підрозділами однієї юридичної особи - АТ «Укрзалізниця». Відповідно, договори поставки (купівлі-продажу) дизельного палива між зазначеними філіями не укладаються та застосування похибки вимірювань при прийманні палива не передбачене через відсутність договору. Зазначені відносини, відповідно до ч. 7 ст. 3 ГК України, є внутрішньогосподарськими, що складаються між структурними підрозділами одного суб`єкта господарювання.

Таким чином, відповідальні за оформлення первинних документів працівники регіональної філії «Південна залізниця» правомірно здійснювали оприбуткування дизельного палива відповідно до вимог Інструкції на підставі Актів № 5-НП за фактично отриманою масою дизельного палива, встановленою за результатами комісійних замірів при прийманні.

Правильність таких дій також підтверджується листом роз`яснення Міністерства енергетики України від 17.03.2023 № 26/1.4-7.2-5717 стосовно заповнення актів 5-НП, у якому зазначено, що виходячи пунктів 5.1.1 та п. 5.1.3 Інструкції заповнення актів 5-НП залежить від умов укладеного договору, зокрема:

- приймання по факту без застосування похибки (колонка 32 проставляється нуль);

- приймання з застосуванням максимально-допустимої похибки згідно вимог ДСТУ 7094:2009. В даному випадку нестача не перебільшує гранично-допустиму похибку вимірювань і відповідно кількість, що підлягає оприбуткуванню дорівнює документальній.

Щодо приписів про забезпечення відшкодування ПрАТ «СНВО «Імпульс» на користь регіональної філії «Південна залізниця» завищеної вартості виконаних робіт на суму 1 741 081,04 грн, ТОВ «Грінекс Еко» на користь регіональної філії «Південна залізниця» завищеної вартості виконаних робіт на суму 1 050 540, 00 грн та ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод» на користь регіональної філії «Південна залізниця» завищеної вартості виконаних робіт на суму 124 153,40 грн, передбачених пунктами 20, 21 та 22 резолютивної частини Вимоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини першої та пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.З огляду на правову природу укладених між сторонами договорів, які у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у їх сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 58 Цивільного кодексу України та §5 глави 30 Господарського кодексу України.

Ч. 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогами частини першої статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В матеріалах справи наявні підтвердження укладання позивачем правочинів з ПрАТ «СНВО «Імпульс», ТОВ «Грінекс Еко» та ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод» які підписані обома сторонами без будь-яких зауважень щодо обсягу зобов`язань та вартості робіт.

Мотивована відмова від приймання виконаних робіт з боку позивача в матеріалах справи відсутня. Водночас обсяг виконаних робіт погоджений сторонами та їх вартість оплачена позивачем.

Отже, умови Договорів сторони виконали повністю і зауважень одна до одної з цього приводу у них не було. Не містять матеріали справи і доказів зменшення договірної ціни чи спонукання контрагента до такого зменшення.

У той же час статтею 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналогічні положення викладені у статтях 224, 225 ГК України.

Суд зауважує, що у контексті правовідносин, які склалися між позивачем з ПрАТ «СНВО «Імпульс», ТОВ «Грінекс Еко» ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод», та виходячи із законодавчо визначеного змісту терміну "збитки" заявлена до стягнення з відповідача перерахована останнім як виконавцям робіт за укладеними договорами сума не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України та статті 225 ГК України.

Оскільки між сторонами було укладено відповідні договори, а кошти, які відповідач 1 вимагає від позивача стягнути з суб`єктів господарювання, отримані ними як оплата виконаних за Договорами робіт, такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору, а тому вони не можуть вважатися збитками та не можуть бути стягнуті на підставі частини другої статті 224 ГК України, як те зазначено у оспорюваних пунктах Вимоги.

Таким чином, відповідачами не доведено належними та допустимими доказами весь склад правопорушення, необхідного для настання цивільно-правової відповідальності третіх осіб.

За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі №21-237а13.

Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Тобто укладання сторонами у справі Договорів, дії сторін по виконанню їх умов, у тому числі проведення відповідних робіт та їх оплата є підтвердженням того, що сторони перебували у договірних відносинах.

Таким чином, пункти 20-22 оскаржуваної вимоги заздалегідь не можуть бути реалізовані позивачем.

Додатково слід наголосити, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 у справі № 6-301цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 916/5073/15).

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом ч. 3 ст. 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту (постанова Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Наголошені правочини, укладені позивачем з ПрАТ «СНВО «Імпульс», ТОВ «Грінекс Еко» та ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод» будь-якими судовими рішеннями недійсними повністю або в окремій частині не визнавались, а отже їх умови є правомірними та обов`язковими для виконання сторонами. При цьому, при проведенні контрольного заходу представниками відповідача 2 не здійснено фактичної перевірки обсягу виконаних робіт, зокрема, у правовідносинах позивача з ТОВ «Грінекс Еко».

Окрім того, суд вважає за необхідне наголосити, що частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 1 Закону №2939-XII передбачено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011 (далі - «Положення»), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об`єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Частиною першою статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» встановлено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому, є обов`язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Судом встановлено, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність з вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання, тому відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку підконтрольною установою або шляхом звернення контролюючого органу до суду з відповідним позовом.

Тобто в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, неодноразово висловленою у його постановах, зокрема від 7 жовтня 2014 року у справі №21-368а14, від 20 січня 2015 року у справі №21-601а14, від 23 лютого 2016 року у справі № 818/1857/14, від 29 травня 2017 у справі №826/6304/16.

Аналогічні висновки викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №820/3534/16, а також у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №1440/1820/18, від 6 лютого 2020 року у справі №806/1740/17.

Приписом Держаудитслужби викладеним за змістом пункту 58 описової частини Вимоги наголошувалось, що на порушення вимог статей 19, 64, 86, 90 Лісового кодексу України від21.01.1994 № 3852-XII невиконання передбаченого законодавством обов`язку регіональною філією «Південна залізниця» щодо охорони і збереження лісового фонду призвело до незаконної рубки дерев на підвідомчій території постійного лісокористувача та спричинило шкоду, завдану державі в розмірі 672 543,93 грн і додаткових зайвих витрат на оплату судового збору на суму 10 088,16 грн та, як наслідок, до втрат (збитків) фінансових (матеріальних) ресурсів на загальну суму 682 632,09 гривні.

Згідно з пунктом 55 резолютивної частини Вимоги відповідач 1 вимагав від позивача забезпечити відшкодування відповідальними особами на користь регіональної філії «Південна залізниця» втрат (збитків) фінансових (матеріальних) ресурсів через невиконання передбаченого законодавством обов`язку щодо охорони і збереження лісового фонду на загальну суму 682 632,09 грн, зокрема відповідно до норм статей 130-136 КЗпП України.

Заперечуючи щодо наголошеної вимоги позивач зазначав, що відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Кабінетом Міністрів України на сьогоднішній день не затверджено Положення про лісову охорону для інших постійних користувачів, куди входить і підприємство позивача та не визначено, яким саме чином підприємство повинно здійснювати охорону лісів і чим це передбачено, а також в чому полягає бездіяльність підприємства як постійного лісокористувача щодо забезпечення охорони і захисту наданих у його користування лісів.

Відповідно до наголошеної у позовній заяві інформації, правоохоронними органами у рамках кримінального провадження за фактом незаконної рубки лісу на підвідомчій території позивача в межах кримінального провадження № 0000325 на даний час не встановлено винних осіб, які безпосередньо здійснювали рубку лісу.

Грунтуючись на викладеному позивач вважає, що регіональна філія «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» не наділена повноваженнями щодо ведення досудового слідства та встановлення осіб, які причетні до вчинення кримінального правопорушення, тож виконати припис Вимоги, що міститься у пункті 55, на дату підписання Вимоги, неможливо.

Проаналізувавши наведені доводи позивача суд не погоджується з ними та зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Згідно з частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, при вирішенні спірних правовідносин, слід прийняти до уваги, що господарським судом міста Києва за результатом розгляду справи № 910/6646/22 за позовом заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Бахмацької міської ради Чернігівської області до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" АТ «Укрзалізниця» про стягнення 672 543,93 грн 02.02.2023 було прийнято рішення, в мотивувальній частині якого встановлено наступне.

Статтею 93 Лісового кодексу України передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Такими завданнями, зокрема, є забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; забезпечення додержання лісового законодавства органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами; забезпечення додержання лісового законодавства власниками лісів, постійними і тимчасовими лісокористувачами; запобігання порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Статтею 69 зазначеного Кодексу встановлено, що спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, дозвіл на вирубку дерев не видавався.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Разом з тим, ст.ст. 19, 64, 86 Лісового кодексу України встановлено, що постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу. Забезпечення охорони і захисту лісів, серед інших, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

За приписами ст.ст. 86, 89, 90 Лісового кодексу України, організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Земельна ділянка, на якій здійснено незаконну порубку, перебуває в постійному користуванні АТ Укрзалізниця".

Обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев, тому цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 09.08.2018 № 909/976/17 та Верховним Судом у постановах від 20.08.2018 у справі № 920/1293/16, від 23.08.2018 у справі № 917/1261/17, від 19.09.2018 у справі № 925/382/17 зроблено висновок про те, що неважливо, хто саме здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Відповідно до ст. 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Таким чином, саме на АТ "Укрзалізниця" покладено обов`язок із забезпечення охорони, захисту та відтворення лісових насаджень і яким чином Товариство здійснюватиме виконання покладених на нього обов`язків.

Навівши наголошені доводи господарський суд міста Києва резюмував їх та зазначив, що наведені вище обставини є належним підтвердженням протиправної поведінки відповідача у формі бездіяльності, яка полягала у незабезпеченні достатньо, необхідної, належної охорони і захисту лісів від незаконної порубки на підвідомчій території.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 у справі №910/6646/22 залишено без змін, у касаційному порядку справа не переглядалась.

Пунктом 59 описової частини Вимоги наголошувалось, що на порушення Методики розрахунку утворення брухту чорних та кольорових металів при списанні тепловозів, Методики розрахунку утворення брухту чорних та кольорових металів при списанні тягового та моторвагонного рухомого складу (105.43000.90715), затвердженої наказом АТ «Укрзалізниця» від 24.05.2017 № 334-Ц, та Методики розрахунку утворення брухту чорних та кольорових металів при списанні електровозів, у частині правильності визначення наявності відповідних видів металів та їх ваги призвело до ліквідації (знищення, розбирання) матеріальних цінностей, зокрема тягового рухомого складу всупереч законодавству на загальну суму 11 765 189,36 грн (регіональною філією «Придніпровська залізниця» - 11 164 151,12 грн та регіональною філією «Південна залізниця» - 601 038,24 грн), та, як наслідок, втрат (збитків) фінансових (матеріальних) ресурсів регіональної філії «Південна залізниця» на вказану суму.

Згідно з пунктом 60 резолютивної частини Вимоги орган державного фінансового контролю вимагав від позивача забезпечити Забезпечити відшкодування відповідальними особами втрат (збитків) фінансових (матеріальних) ресурсів через ліквідацію (знищення, розбирання) матеріальних цінностей на загальну суму 11 765 189,36 грн (на користь регіональної філії «Південна залізниця» - 601 038,24 грн), зокрема відповідно до норм статей 130-136 КЗпП України.

За результатом розгляду наведеної вимоги та наявних у справі доказів суд зазначає наступне.

За інформацією, що містять матеріали справи тепловозу серії 2ТЕ116 №890 було демонтовано акумуляторні батареї згідно накладних вимог, інвентарного опису.

Демонтоване обладнання знаходилось на відповідальному зберіганні в коморі позивача, протягом листопада 2018 року сторонніми особами було викрадено окремі деталі та запасні частини, які містять брухт кольорових металів.

В зв`язку з цим Гребінківським ВП ГУНП в Полтавській обл. було відкрите кримінальне провадження з внесенням в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 06.02.2019 за №0000052.

Комісією позивача було складено акти огляду та довідки щодо розміру нанесених збитків.

Розбіжності по тепловозу серії 2ТЕ116 №784 по свинцю 13 на 2,160 т мають місце через те, що акумуляторні батареї були демонтовані та знаходились на зберіганні в акумуляторному відділенні (використовувались, як перехідний запас при ремонтах ТРС та обліковувались в журналі перехідного запасу обладнання). Під час списання та розробки в брухт тепловоза вказаний вид брухту не був оприбуткований працівником позивача ОСОБА_1 , який був звільнений в листопаді 2023 року. Брухт свинцю 13 в обсязі 1,290 т (акумуляторна батарея типу 6СТ-190Аh) був оприбуткований під час прийому передачі ТМЦ в грудні 2023 року працівником позивача ОСОБА_2

Розбіжності по тепловозу серії 2ТЕ116 №784 на 0,870 т у виході брухту свинцю 13 виникли в зв`язку з тим, що була встановлена не типова акумуляторна батарея типу 6СТ-190Аh.

На підтвердження наведеного, філією «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут залізничного транспорту» АТ «Укрзалізниця», як розробником наведених у Вимозі Методик, листом від 24.05.2024 №НДКТІ-16/3618 було повідомлено, що для розрахунку виходу металобрухту під час розробки тепловозів cepiї ЧМЕЗ з дизелем 4Д80Б слід керуватися «Методикою розрахунку утворення брухту чорних та кольорових металів при списанні тепловозів cepii ЧМЕЗ (105.43000.90815), (далі Методика 105.43000.90815), яка погоджена та затверджена наказом АТ «Укрзалізниця» від 24.05.2017 №ЗЗ4-Ц, та СТП 03.02-001:2023 «Локомотиви. Порядок виключення з інвентарю регіональних філій затвердженого рішенням правління, протокол від 11.12.2023 №Ц-85/79 Ком.т. Методика 105.43000.90815 розроблена з урахуванням комплектацій тепловозів cepiї ЧМЕЗ штатним дизелем К6S310DR. Тому, для розрахунку виходу металобрухту під час розробки дизеля 4Д80Б необхідно призначати комісію відповідно до розділу 8 СТП 03.02-001:2023, яка визначає вид та масу (кг) кольорових, дорогоцінних та чорних металів, що входять до складу локомотива, виключеного з інвентарю регіональної філії. Далі необхідно скласти акт про фактичний вид металобрухту з урахуванням Методики зносу та затвердити його начальником локомотивного депо відповідно до п. 1.6 Методики 105.43000.90815.

Аналізуючи наведене суд зазначає, що у залежності від юридичних наслідків, до яких призводить роз`яснення, розрізняють неофіційне і офіційне тлумачення норм права.

Офіційне тлумачення - це різновид тлумачення, який здійснюється уповноваженими на те суб`єктами - державними органами, посадовими особами та закріплюється в спеціальному акті, що має загальнообов`язковий характер для всіх суб`єктів, які реалізують ці норми права.

Виділяють такі види офіційного нормативного тлумачення, зокрема, як автентичне, легальне та відомче.

Автентичне тлумачення проводиться тим органом, який створив цю норму права.

Легальне тлумачення правових норм надається спеціально уповноваженим органом. Відповідно до Конституції України таким органом є Конституційний Суд України.

Відомче тлумачення здійснюється керівництвом центрального органу того чи іншого міністерства, комітету, відомства, коли дається офіційна відповідь на запити підвідомчих установ і підприємств із приводу трактування та застосування окремих положень нормативних актів. Його сила обмежується сферою діяльності відповідного міністерства, комітету, відомства.

Отже, суд погоджується з твердженнями позивача, що орган фінансового контролю при здійсненні контрольного заходу не врахував наголошену інформацію, відтак відповідні положення вимоги щодо порушеного питання не є підтвердженими.

З аналізу змісту пунктів60-61 описової частини Вимоги вбачається, що органом фінансового контролю наголошено на порушенні позивачем приписів постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги (із змінами та доповненнями) та недотримання ним Міжнародних стандартів фінансової звітності 15 «Дохід від договорів з клієнтами» через реалізацію ВП «Локомотивне депо Основа» та ВП «»Харківська дистанція колії теплової енергії за цінами, нижчими від фактичної собівартості, регіональною філією «Південна залізниця» недоотримано доходу на загальну суму 315 228,75 грн та 172 961,31 грн відповідно, що призвело до втрат (збитків) фінансових (матеріальних) ресурсів.

Згідно з пунктами 57-58 резолютивної частини Вимоги орган державного фінансового контролю вимагав від позивача забезпечити відшкодування відповідальними особами на користь регіональної філії «Південна залізниця» втрат (збитків) фінансових (матеріальних) ресурсів через реалізацію теплової енергії за цінами, нижчими від фактичної собівартості, на загальну суму 315 228,75 грн та 172 961,31 відповідно, зокрема згідно до норм статей 130-136 КЗпП України.

Оцінюючи дану вимогу, суд наголошує, що з аналізу матеріалів справи вбачається, що 25.02.2016 Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сферах електроенергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) видано Укрзалізниці Ліцензію № 252 на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», у редакції, чинній на момент отримання ліцензії, до повноважень НКРЕКП віднесено, зокрема, встановлення тарифів на комунальні послуги суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб`єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Отже, право на встановлення тарифів по виробництву, транспортуванню та постачанню теплової енергії набула НКРЕКП, відтак для встановлення тарифу на опалення протягом 2016-2021 років позивач неодноразово письмово звертався до НКРЕКП.

Так, листом ПАТ «Укрзалізниця» від 21.11.2016 № ЦЦТех-4/565, повідомило регіональні філії що до затвердження нових тарифів на теплопостачання для ПАТ «Укрзалізниця» НКРЕКП (або місцевими органами самоврядування) необхідно керуватися попередніми тарифами, що були затверджені органами місцевого самоврядування до 01.01.2016 року і відповідно до Постанови НКРЕКП від 31.03.2015 №1171. Вони становили 535,08 грн. (без ПДВ) за 1 Гкал.

НКРЕКП листом від 23.11.2016 № 12617/18/7-16 надала відповідні роз`яснення із зазначеного питання та наголосила, що оскільки нею ще не встановлено тарифи на теплову енергію, то АТ «Укрзалізниця» має право застосовувати діючі тарифи, тобто ті, що діяли на момент отримання Ліцензії.

Таким чином, виробничі підрозділи «Харківська дистанція колії» та «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» змушені були застосовувати розрахунковий показник, встановлений на 2015 рік.

Щодо встановлення тарифу на опалення в опалювальний сезон 2020/2021, листом від 25.06.2020 № НГ-41/144 регіональна філія «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» звернулась до Харківської міської ради з проханням щодо сприяння у розрахунку та затвердженні тарифу на теплову енергію (послугу з надання теплової енергії) п`яти підрозділам філій АТ «Укрзалізниця», які запроваджують зазначену діяльність безпосередньо у м. Харків, на опалювальний сезон 2020-2021 років.

Повторне звернення регіональна філія «Південна залізниця» (з наданням всіх необхідних розрахунків) направила до Департаменту комунального господарства Харківської міської ради 03.11.2020 листом №НЗІ-41/295 та Департаменту у справах інформації та зв`язків з громадськістю Харківської міської ради (лист від 03.11.2020 №НЗІ-41/294, копія додається).

Листом від 26.11.2020 №Н/НЗІ-41/304 направленого позивачем на ім`я Заступника Харківського міського голови було викладене прохання затвердити тариф на опалювальний сезон 2020-2021 роки, так як вся попередня робота з його розрахунку була виконана.

Однак, за наданою інформацією Юридичного департаменту Харківської міської ради (лист від 22.12.2020 №10592/9-20) дана робота була призупинена.

З метою вирішення питання затвердження тарифів, за якими має реалізовуватися теплова енергія, Позивачем на адресу Державної регуляторної служби України був направлений лист від 25.05.2021 №Ц-2-88/2646-21 (копія додається), також звернення було направлено до Міністерства розвитку громад та територій України від 25.05.2021 Ц-2-88/2647-21 (копія додається).

І лише у жовтні 2021 року рішенням Харківської міської ради від 06.10.2021 №815, був затверджений тариф на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, які здійснюються АТ «Укрзалізниця» в м. Харкові у розмірі 1538 грн 24 коп. (з ПДВ) за 1 Гкал. Харківська дирекція філії БМЕС АТ «Укрзалізниця» запровадила їх для розрахунків з мешканцями гуртожитку на опалювальний сезон 2021 2022 років.

Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 05.07.2023 у справі 912/2797/21 було чітко наголошено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

За змістом постанови Велика Палата Верховного Суду посилалась також на рішення ЄСПЛ у справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року, за змістом якого зазначено, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосувати до захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому). «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу.

Слід також наголосити, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04, пункт 70) суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він зазначив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

З огляду на наведене суд погоджується з висновком, що позивач при визначенні ціни, за якою ним реалізовувалась теплова енергія, був змушений у певний період реалізовувати її за ціною передбаченою діючими договорами, хоча і нижчою від фактичної собівартості, у зв`язку з неприйняттям державним органом своєчасного рішення з вище вказаного питання , якими було порушено принцип належного урядування, а отже в даному випадку позивач не має нести відповідальність за відсутність своєчасного рішення державного органу.

Надаючи правову оцінку виниклим правовідносинам, суд також наголошує, що в силу приписів ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Тож позивач не міг в односторонньому порядку відмовитись від виконання умов укладених раніше правочинівта змінити вартість купівлі-продажу теплової енергії в односторонньому прядку без належної правової підстави.

Окрім того, розглядаючи позовні вимоги щодо скасування окремих пунктів Вимоги суд звертає увагу на наступне.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", від 26.01.1993р. № 2939-XII (далі - Закон №2939-XII).

Згідно з ч. 1ст. 1 Закону №2939-XII, здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Відповідно до ст. 2 Закону №2939-XII, Головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування установлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 (далі Порядок інспектування).

Згідно п.п. 1 - 2 Порядку інспектування ним визначається процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання.Інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Відповідно до п.п. 4-5 Порядку інспектування планові та позапланові виїзні ревізії проводяться органами державного фінансового контролю відповідно до Закону та цього Порядку. Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів проведення заходів державного фінансового контролю, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізі.

Згідно з приписами пункту 16 Порядку інспектування Ревізія проводиться шляхом здійснення документальної та фактичної перевірки щодо дотримання об`єктом контролю вимог законів та інших нормативно-правових актів.

За нормами п.п. 35 - 36 Порядку інспектування результати ревізії оформляються актом.

Акт ревізії містить: вступну частину, в якій зазначаються підстава для проведення ревізії, тема ревізії, повна назва об`єкта контролю, його місцезнаходження, відомості про організаційно-правову форму та форму власності, дати початку і закінчення ревізії, період, який підлягав ревізії, перелік посадових осіб органу державного фінансового контролю та залучених спеціалістів, що проводили ревізію, перелік посадових осіб, які відповідали за фінансово-господарську діяльність об`єкта контролю у період, що підлягав ревізії; констатуючу частину, в якій наведено інформацію про результати ревізії в розрізі кожного питання програми із зазначенням, за який період, яким способом (вибірковим, суцільним) та за якими документами перевірено ці питання, висновок про наявність або відсутність порушень законодавства, а також у разі наявності визначений в установленому законодавством порядку розмір збитків, завданих державі чи об`єкту контролю внаслідок таких порушень. Виявлені допущені об`єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції органу державного фінансового контролю, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов`язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

За результатами проведення ревізії з окремих питань програми посадовими особами органу державного фінансового контролю та залученими спеціалістами, що проводили ревізію в складі групи, можуть за рішенням керівника групи складатися довідки, які підписуються відповідною посадовою особою органу державного фінансового контролю чи спеціалістом та працівниками об`єкта контролю, що є відповідальні з цих питань. Довідки складаються в одному примірнику, видаються керівнику групи для прийняття рішення щодо включення до акта ревізії викладених в них фактів та долучаються до матеріалів ревізії. На вимогу об`єкта контролю йому можуть бути видані копії довідок.

Акт ревізії підписується посадовою особою органу державного фінансового контролю та керівником і головним бухгалтером об`єкта контролю або особою, уповноваженою на ведення бухгалтерського обліку (далі - головний бухгалтер), а також за необхідності іншими працівниками об`єкта.

П. 42 Порядку інспектування визначено, що у разі підписання акта ревізії із запереченнями (зауваженнями) керівник об`єкта контролю у строк не пізніше ніж 5 робочих днів після повернення органу державного фінансового контролю акта ревізії повинен подати йому письмові заперечення (зауваження). Якщо протягом цього строку заперечення (зауваження) щодо акта не надійдуть, то орган державного фінансового контролю має право вжити відповідних заходів для реалізації результатів ревізії. Рішення про розгляд заперечень (зауважень), що надійшли з порушенням встановленого строку, приймає керівник органу державного фінансового контролю.

Суд зазначає, що Довідка ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» за період з 01.07.2020 по 30.06.2023 датована 01.02.2024 директором виконавчим та головним бухгалтером регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» була підписана з запереченнями.

П. 43 Порядку інспектування визначено, що орган державного фінансового контролю аналізує правильність обґрунтувань, викладених у запереченнях (зауваженнях), і в строк не пізніше ніж 15 робочих днів після отримання заперечень (зауважень) дає на них письмовий висновок, який затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником.

Заперечення надані акціонерним товариством «Українська залізниця», Державною аудиторською службою України прийняті не були.

Відповідно до п. 46 Порядку інспектування, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Вимога про усунення виявлених порушень № 000500-14/3832-2024 була сформована Держаудитслужбою 21.03.2024.

Відповідно до п.п. 49-50 Порядку інспектування у разі, коли діями чи бездіяльністю працівників об`єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, орган державного фінансового контролю ставить вимоги перед керівником об`єкта контролю та органом його управління щодо пред`явлення цивільних позовів до винних осіб.

За результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення:

притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю;

порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства;

звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства;

застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

При цьому суд зазначає, що ні при Довідки ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» за період з 01.07.2020 по 30.06.2023 № 202005-09/01, ні при складанні оспорюваної Вимоги відповідачами приписи п.п. 2, 35, 49 Порядку інспектування, щодо обов`язкового встановлення осіб винних у порушенні законодавства, дії яких привели до порушення фінансової дисципліни, виконано не було, особи винні у порушенні фінансової дисципліни встановлені не були.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Суд зазначає, що формальний підхід до прийняття рішення - Вимоги за результатами проведеної ревізії, призводить до порушення необхідного балансу, про який йдеться вище.

Крім того суд зазначає, що пункт 46 Порядку інспектування передбачає, що, у разі коли вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю об`єкту контролю надається вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства. Тобто, зазначена правова норма імперативно передбачає, що у Вимозі обов`язково зазначаються зобов`язання щодо усунення порушення (порушень) законодавства у сфері використання і збереженням державних фінансових ресурсів.

Відповідно до оспорюваних пунктів Вимоги Державна аудиторська служба зобов`язує АТ «Укрзалізниця», зокрема, забезпечити відшкодування на користь АТ «Укрзалізниця» в особі РФ «Південна залізниця» втрат (збитків) фінансових (матеріальних) ресурсів. При цьому, у пунктах 5, 10, 16, 55, 56, 57, 58 резолютивної частини оспорюваної Вимоги не зазначено від якою саме конкретної юридичної або фізичної особи позивач має забезпечити таке відшкодування та яким способом.

Слід зазначити, що положення, як глави 25 Господарського кодексу України так і глави 82 Цивільного кодексу України, передбачають прямий обов`язок лише винної особи відшкодувати збитки (майнову шкоду) завдані неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи. Така особа підлягає цивільно-правовій або господарсько-правовій відповідальності за наявності сукупності умов, які утворюють склад цивільного правопорушення.

Отже, невиконання відповідачами свого обов`язку щодо встановлення осіб, винних у виявлених порушеннях фінансової дисципліни та спонукання позивача самостійно їх визначити, а також встановити яких саме заходів і до кого слід ужити, аби усунути виявлені порушення, може призвести до нового порушення позивачем законодавства.

Ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 05.03.2020 у справі №640/467/19 чітко визначив вимоги до індивідуальних правових актів, які породжують права та обов`язки осіб. Так, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, було визнано його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

За змістом наведеної постанови Верховний Суд наголосив, що можливість усунення виявлених порушень прямо залежить від чіткого визначення суб`єктом владних повноважень конкретного заходу (варіанту поведінки), яких слід вжити об`єкту контролю для усунення зафіксованих порушень. Зобов`язальний характер вимоги щодо усунення правопорушення свідчить про встановлення цього порушення, так і визначення імперативного обов`язкового способу його усунення. Можливість усунення виявлених порушень прямо залежить від чіткого визначення суб`єктом владних повноважень конкретного заходу (варіанта поведінки), яких слід вжити уповноваженій особі замовника для усунення порушень.

Аналогічну правову позицію Верховним Судом викладено в постанові від 10.12.2019 по справі №160/9513/18.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (дивитися рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-1, «Онерілдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-ХП, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Верховний Суд, зокрема, у постановах від 10.12.2019 у справі №160/9513/18, від 05.03.2020 у справі № 640/467/19, від 23.04.2020 у справі №160/5735/19, від 11.06.2020 у справі № 160/6502/19, від 12.08. 2020 у справі № 160/11304/19, від 21.01.2021 року у справі №400/4458/19, висловлював правову позицію, що спонукання позивача самостійно визначити на підставі невизначених норм, які саме заходи слід вжити для усунення виявлених порушень, в свою чергу, може призвести до нового можливого порушення позивачем чинного законодавства. Можливість усунення виявлених порушень прямо залежить від чіткого визначення суб`єктом владних повноважень конкретного заходу (варіанту поведінки), яких слід вжити уповноваженій особі замовника для усунення порушень.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки приписи пунктів 5, 10, 16, 20, 21, 22, 56, 57, 58 резолютивної частини вимоги Державної аудиторської служби України від 21.03.2024 № 000500-14/3832-2024 про усунення виявлених порушень, є таким, що сформовані та винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню.

Що стосується позовної вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» стосовно визнання протиправними дій Північно-Східного офісу Держаудитслужби щодо включення до довідки ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» за період з 01.07.2020 по 30.06.2023 від 01.02.2024 № 202005-09/01 висновків щодо порушень в діяльності регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», які стали підставою для формування пунктів 5, 10, 16, 20, 21, 22, 55, 56, 57, 58 Вимоги суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 Порядку інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550, акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

Пунктом 57 Порядку інспектування визначено, що за результатами ревізії відокремленого підрозділу у двох примірниках (перший - для органу державного фінансового контролю, який проводить ревізію об`єкта контролю, другий - для відокремленого підрозділу) складається довідка з окремих питань програми ревізії об`єкта контролю в частині діяльності цього відокремленого підрозділу (далі - довідка про проведення ревізії відокремленого підрозділу).

Довідка про проведення ревізії відокремленого підрозділу оформляється на бланку органу державного фінансового контролю згідно з вимогами пункту 35 цього Порядку.

Довідку про проведення ревізії відокремленого підрозділу підписує посадова особа органу державного фінансового контролю та забезпечує її реєстрацію у порядку ведення діловодства в органі державного фінансового контролю.

Таким чином, Акт ревізії, Довідка, заперечення, зауваження до Акта ревізії та висновки на них є службовими документами, які містять інформацію про певні обставини, встановлені під час проведення ревізії.

Акт ревізії, заперечення, зауваження до Акта ревізії та висновки на них не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не породжують правових наслідків для підконтрольної установи, а тому не є предметом оскарження із таких мотивів.

Самі по собі акти ревізії, документи перевірок тощо не породжують жодних правових наслідків чи обов`язків, а тому не мають ознак рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), оскарження яких здійснюється за нормами Кодексу адміністративного судочинства України, такі документи стверджують факт проведення перевірок за дотриманням вимог законодавства і є лише носіями доказової інформації, в той час як у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача..

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України 10.09.2013 у справі №21-237а13 та від 20.02.2018 у справі № 822/2087/17.

Тож на підставі системного аналізу викладеного, в задоволенні вимоги стосовно визнання протиправними дій Північно-Східного офісу Держаудитслужби щодо включення до довідки ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності регіональної філії слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" (вул. Євгена Котляра, 7,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61052) до Державної аудиторської служби України (вул. Сагайдачного Петра, буд. 4,м. Київ,04070), Північно-східного офісу Держаудитслужби (майдан Свободи, 5, Держпром, 4 під., 10 пов.,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61022) про визнання пунктів вимоги та дій протиправними - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати пункти 5, 10, 16, 20, 21, 22, 55, 56, 57, 58 вимоги Державної аудиторської служби України від 21.03.200-14/3832-2024 про усунення виявлених порушень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної аудиторської служби України на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" сплачений судовий збір в частині задоволення позовних вимог у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.