Справа № 120/1591/24
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1591/24

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук Максим Петрович

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

17 жовтня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13.05.2024 позов задоволено частково, ухвалено:

Визнати протиправними дії Управління міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови у прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства від 03.01.2023.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області повторно розглянути декларацію ОСОБА_1 від 03.01.2024 про відмову від іноземного громадянства з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.05.2024 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач подала лише витяг з сайту посольства російської федерації в Україні про те, що позивач записалась на прийом в посольство 01.03.2022 з питань виходу з громадянства російської федерації. Однак, такий витяг це не заява про вихід з громадянства російської федерації. Довідку, яка має підтверджувати реєстрацію (отримання) заяви про вихід з громадянства російської федерації у посольстві російської федерації, позивач не надала.

Позивач не подала відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2024, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 20.08.2024 справу передано для розгляду головуючому судді Залімському І.Г.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що 27.02.2022 позивач набула громадянства України на підставі рішення УДМС України у Вінницькій області № 0501.4.1/1757-22 від 22.01.2022, у зв`язку із чим їй було оформлено тимчасове посвідчення громадянина України № НОМЕР_1 від 18.02.2022, дійсне до 27.01.2024.

08.02.2022 позивачка звернулася до Посольства рф в України, шляхом подання електронної заяви про вихід з громадянства рф, які було зареєстровано та прийнято за № 700194897 від 08.02.2022.

Надалі позивач отримала повідомлення про підтвердження запису на прийом з питань виходу із громадянства РФ, призначеного на 01.03.2022 о 11:00.

З огляду на введення в Україні правового режиму воєнного стану, вказаний візит не відбувся.

03.01.2024 позивач направила до УДМС у Вінницькій області декларацію про відмову від іноземного громадянства для оформлення паспорта громадянина України.

Листом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 17.01.2024 № 0501.17-348/05/2-24 від 17.01.2024 відмовлено в прийняття вищезазначеної декларації, з огляду на те, що позивачка не належить до кола осіб, визначених ст. 8 Закону України "Про громадянство", а відтак немає права на подання декларації. Вказано, що позивачкою не подано документ про те, що уповноваженим органом рф офіційно прийнято клопотання про припиненні іноземного громадянства.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернулася до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із розірванням дипломатичних зв`язків між Україною та рф та призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні, позивачка позбавлена можливості отримати документ про припинення громадянства рф від дипломатичного представництва чи консульської установи вказаної країни.

Суд звернув увагу на те, що відсутність у чинному законодавстві України альтернатив або відповідного правового механізму вирішення подібних спірних правовідносин нівелює реалізацію права особи на оформлення припинення громадянства іноземної держави з огляду на неможливість де-факто ним скористатися, незважаючи на його проголошення де-юре, та не може бути підставою для відмови у захисті такого права загальними засобами, передбаченими Законом України від 18.01.2001 № 2235-III "Про громадянство України" (Закон № 2235-III). Установлені судом обставини свідчать про те, що позивачкою вчинялися усі необхідні дії з метою припинення громадянства російської федерації, однак це не призвело до відповідного правового результату з незалежних від неї причин.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону № 2235-III громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 8 Закону № 2235-III особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.07.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2235-III зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно із ч. 5 ст. 8 Закону № 2235-III іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2235-III, незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Згідно із пунктами 117, 119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, у разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган Державної міграційної служби України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України. Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.

Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Встановлено, що підставою для оскаржуваної відмови слугувало те, що позивачка не належить до кола осіб, визначених ст. 8 Закону № 2235-III, а відтак немає права на подання декларації. Позивачкою не подано документ про те, що уповноваженим органом рф було офіційно прийнято клопотання про припиненні іноземного громадянства.

З матеріалів справи встановлено, що 08.02.2022 позивачка звернулася до Посольства рф в України, шляхом подання електронної заяви про вихід з громадянства рф, які було зареєстровано та прийнято за № 700194897 від 08.02.2022. Позивач отримала повідомлення про підтвердження запису на прийом з питань виходу із громадянства рф, призначеного на 01.03.2022 о 11:00.

Вказані заяви та повідомлення свідчать про те, що позивач лише записалась на прийом до Посольства рф з питання виходу із громадянства рф, однак ще не подала заяву про вихід із громадянства рф.

Матеріали справи не містять доказів подання позивачем заяви про вихід із громадянства рф.

Загальновідомо, що консульські установи рф на території України не функціонують, що унеможливлюють отримання документа про припинення громадянства.

Разом з цим, відсутні докази вчинення позивачем дій щодо подання заяви про вихід із громадянства рф до консульських установ рф на території інших країн.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивачкою вчинялися усі необхідні дії з метою припинення громадянства російської федерації, однак це не призвело до відповідного правового результату з незалежних від неї причин.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що позивач не належить до осіб, які на виконання вимог ч. 5 ст. 8 Закону № 2235-III подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись вказаними положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що судове рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, яким не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області задовольнити.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.