Справа № 545/2499/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 р.Справа № 545/2499/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Щурової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29.07.2024, головуючий суддя І інстанції: Зуб Т.О., м. Полтава, повний текст складено 31.07.24 року по справі № 545/2499/24

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліцїі

про визнання дій неправомірними та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (далі по тексту відповідач, УПП ДПП), в якому просив суд:

- визнати неправомірні дії старшого сержанта поліції ОСОБА_2 , поліцейського 2 взводу, 3 роти, 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області;

- скасувати постанову серії ЕНА № 2312395 від 04.06.2024, винесену старшим сержантом поліції ОСОБА_2 , поліцейським 2 взводу, 3 роти, 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення згідно ч. 4 ст. 122 КУпАП у розмірі 1700,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність та незаконність оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2312395 від 04.06.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 1700 грн, як такої, що винесена за відсутності доведення відповідачем в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, зафіксованого всупереч вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі по тексту - Закон № 580-VIII) лазерним вимірювачем швидкості TruCam, який не був стаціонарно розміщений, а тримався поліцейським рукою.

Крім того, оскаржувана постанова не містила відомостей про зону дії дорожнього знаку 5.45 «населений пункт», який свідчив би про наявність швидкісних обмежень 50 км/год, а відтак, обставини руху транспортного засобу позивача саме в зоні дії швидкісних обмежень не підтверджені належними доказами.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 29.07.2024 у справі № 545/2499/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, про визнання дій неправомірними та скасування постанови про адміністративне правопорушення- відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції при прийнятті рішення обставин у справі, порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29.07.2024 по справі № 545/2499/24 та прийняти нове рішення, яким визнати неправомірні дії старшого сержанта поліції ОСОБА_2 , поліцейського 2 взводу, 3 роти, 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області; скасувати постанову серії ЕНА № 2312395 від 04.06.2024, винесену старшим сержантом поліції ОСОБА_2 , поліцейською 2 взводу, 3 роти, 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення згідно із ч. 4 ст. 122 КУпАП у розмірі 1700 грн; розгляд справи провести за участю позивача.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неправомірність спірної постанови та наявність підстав для її скасування. Наполягав на залишенні судом першої інстанції поза увагою того факту, що надані відповідачем докази на підтвердження обставин вчинення позивачем порушення п.12.4 ПДР не містять відомостей стосовно того, що в зоні дії фіксації вимірювачем TruCam LTI 20/20 ТС 008425 швидкості руху ТЗ позивача були розміщені та діяли обмеження, передбачені дорожніми знаками 5.49 «початок населеного пункту», 5.53 «початок забудови населеного пункту», 5.50 «кінець населеного пункту» та 5.54 «кінець забудови населеного пункту», а посилання суду на карту місцевості з онлайн сервісу Google Maps щодо співпадіння координат розташування вимірювача швидкості TruCam умежах с. Супрунівка не є належним та допустимим доказом.

До того ж, в оскаржуваній постанові відсутні відомості про місцезнаходження дорожнього знаку 5.49 «початок населеного пункту» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

З огляду на дату листа директора ТОВ «Онур конструкціон інтернешнл» (15.11.2023), за змістом якого в с. Супрунівка наявний знак 5.49 «початок населеного пункту», вважав безпідставними посилання суду першої інстанції на такий лист, оскільки спірна подія перевищення швидкості мала місце 04.06.2024.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони в судове засідання про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада".

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.06.2024 року постановою серії ЕНА № 2312395 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, поліцейським 2 взводу, 3 роти, 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області старшим сержантом ОСОБА_2 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн за ч. 4 ст. 122 КУпАП. У вказаній постанові зазначено, що 04.06.2024 року о 11:54:00 в с. Супрунівка, вулиця Київська, 4В, водій керуючи ТЗ рухався зі швидкістю 130 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 80 км/год, чим порушив п.12.4. ПДР України та ч. 4 ст. 122 КУпАП (порушення швидкісного режиму в населеному пункті. Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху ТЗ TRUCAM LTI 20/20 ТС 008425,

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки наданими відповідачем до матеріалів справи доказами у повному обсязі підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Так, за висновком суду, наданим до матеріалів справи фото-файлом зафіксовано автомобіль позивача марки «Рено» р/н НОМЕР_1 , який у момент вимірювання швидкості у межах с. Супрунівка рухався зі швидкістю 130 км/год., що підтверджується долученою картою місцевості з онлайн сервісу Googlе Maps, з якої вбачається співпадіння координат розташування вимірювача швидкості TruCam у межах населеного пункту с. Супрунівка, та є свідченням перевищення встановленого законом обмеження швидкості руху на 80 км/год, що і було зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam.

Крім того, судом враховано, що згідно із листом директора ТОВ «Онур конструкціон інтернешнл» від 15.11.2023 року, в с. Супрунівка, Полтавського району Полтавської області наявний знак 5.49 «початок населеного пункту».

Судом відхилено доводи позивача про недопустимість розміщення лазерного вимірювання швидкості TruCam в руках із посиланням на ст. 40 Закону № 580-VIII, оскільки вказаний пристрій є засобом вимірювальної техніки, а не пристроєм, що здійснює автоматичну фото та відеофіксацію.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: як зокрема порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч. 1, 2, 3, 4, 6 і 7 статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 у справі за №724/716/16-а.

Згідно з п.п. 1-4 Положення про Департамент патрульної поліції, затверджений Наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 73 ДПП є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку.

Повне найменування - Департамент патрульної поліції, скорочена назва - ДПП.

Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції (далі - підрозділи Департаменту патрульної поліції).

Департамент патрульної поліції організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 12.06.2024 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.

Також, роз`яснено позивачу, що при розгляді справ про адміністративне правопорушення працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а відтак, працівники не можуть виступати самостійними відповідача, оскільки належним відповідачем є саме відповідальний орган, на який ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Надано позивачу час на усунення недоліків шляхом подання уточненої позовної заяви, зверненої до належного відповідача.

Позивач, на виконання вимог вказаної ухвали суду, подав уточнену позовну заяву, в якій, у якості відповідача у справі визначив Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, яке є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції без створення окремої юридичної особи.

З цього приводу слід зазначити, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення інспектори чи управління, які є структурними підрозділами відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, а саме Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до ч. 3 ст.43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 43 КАС України Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, як територіальний (структурний) підрозділ ДПП, не є окремою юридичною особою, отже, не має адміністративної процесуальної правосуб`єктності, а тому не може виступати відповідачем по цій справі.

Натомість, належним відповідачем, рішення якого оскаржує позивач, у даній справі має бути Департамент патрульної поліції, тобто, відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, проте, останній не був визначений позивачем, як відповідач у цій адміністративній справі, та не залучений судом першої інстанції в якості співвідповідача.

Таким чином, судом першої інстанції невірно визначено, а позивачем, в свою чергу, заявлено позов до неналежного відповідача.

З приводу наведеного, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

За змістом ч. 3 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (ч. 4 ст. 48 КАС України).

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду першої інстанції є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

Колегія суддів зауважує, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач вказує відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі відповідача має процесуальні права та процесуальні обов`язки, визначені КАС України.

За правилами ч. 7 ст. 48 КАС України заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.

Зокрема, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.

Така правова позиція щодо застосування норм процесуального права, зокрема, була висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18.

Крім того, колегія суддів зауважує, що позовні вимоги заявляє позивач, водночас адміністративний суд може, якщо вважатиме за потрібне, застосувати інший, аніж той, який зазначив позивач, спосіб захисту його прав та інтересів, який не суперечитиме закону і забезпечуватиме їхній ефективний захист. Вибір/застосування способу захисту порушених прав та інтересів детермінується через призму суті порушеного (суб`єктивного) права в рамках правовідносин, з яких виник спір.

Тож результативним обраний спосіб захисту порушеного права (у контексті цього спору) буде тоді, коли існуватиме взаємозв`язок між порушенням (суб`єктивного права особи) та (дозволеним, прийнятним) способом його захисту, водночас останній сприятиме вичерпному його поновленню. Однією з умов для досягнення такого результату є визначення належного відповідача/відповідачів за позовом, адже від цього значною мірою теж залежить ефективність захисту порушеного права (втілена у процедурі виконання судового рішення).

З огляду на викладене, враховуючи предмет даного позову, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, в порушення вказаних вимог процесуального закону, вирішуючи спір неналежно з`ясував відповідача у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі саме належного відповідача чи співвідповідача.

У зв`язку з чим, враховуючи відсутність у суду апеляційної повноважень на здійснення дій щодо заміни відповідача на належного або залучення в якості співвідповідача на стадії апеляційного перегляду справи, що унеможливлює дослідження таких обставин під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, звернених до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (ч. 1 ст. 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що суд першої інстанції, невірно встановивши фактичні обставини, які мають значення для справи та не здійснив заміну неналежної сторони на належну, яка, в силу обмежень передбачених ст. 48 КАС України може бути здійснена лише в суді першої інстанції, що призвело до допущення порушення норм процесуального права, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29.07.2024 у справі № 545/2499/24 слід змінити з підстав та мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Одночасно колегія суддів роз`яснює позивачу його право повторно звернутися з адміністративним позовом до належного відповідача.

При цьому, слід звернути увагу апелянта на те, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягало у не вирішенні питання заміни неналежного відповідача або залучення другого відповідача призвело до відмови у задоволенні позову саме з вищенаведених підстав та мотивів, що в свою чергу не свідчить про відсутність порушеного права позивача у спірних відносинах або про пропуск позивачем строку звернення до суду у разі звернення з адміністративним позовом до належного відповідача.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.4 ст.241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29.07.2024 по справі № 545/2499/24 - змінити з підстав та мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова