Справа № 460/3539/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2024 року м. РівнеСправа №460/3539/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративної справи за позовом:

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (далі ВЧ НОМЕР_2 , відповідач-2), у якому просить:

визнати протиправними дії відповідачів про залишення без реалізації рапорту стрільця 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 за вх.№3400-3 від 17.09.2023 про звільнення його з військової служби за абзацом четвертим підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

зобов`язати відповідачів повторно розглянути рапорт стрільця 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 за вх.№3400-3 від 17.09.2023 про звільнення його з військової служби за абзацом четвертим підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я для прийняття рішення по суті рапорту, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що попередньо позивач 04.05.2023 вже звертався до командування ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з необхідністю постійного догляду за хворим батьком - ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначив, що за висновком ЛКК №290/6 від 02.05.2023 КНП «Семенівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Семенівської міської ради Чернігівської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , може постійно надавати соціальні послуги хворому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім цього, відповідно до заключення ЛКК №443 від 03.08.2023 КНП «Сарненська ЦРЛ» Сарненської міської ради, матір позивача ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду на період лікування. У зв`язку з цим, згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №901094 від 18.03.2024 ОСОБА_3 встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням на строк до 01.04.2025. Вказаний рапорт був погоджений командиром 3 відділення 3 взводу 2 стрілецької роти, командиром 3 взводу 2 стрілецької роти, командиром 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 , однак по суті не був розглянутий. В подальшому, 17.09.2023 ОСОБА_1 повторно звернувся до командира 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з необхідністю постійного догляду за хворим батьком. Вказаний рапорт було зареєстровано за №3400-3 від 17.09.2023 та направлено на розгляд до вищого командування ВЧ НОМЕР_2 . 13.11.2023 ВЧ НОМЕР_1 отримала відповідь від ВЧ НОМЕР_2 про повернення матеріалів на звільнення без реалізації для усунення недоліків чи додавання необхідних матеріалів до пакету на звільнення, оскільки ОСОБА_1 був переведений для виконання бойових завдань у новостворену НОМЕР_3 окрему механізовану бригаду (ВЧ НОМЕР_2 ). При цьому, покликаючись до постанови Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» ВЧ НОМЕР_2 зазначила, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: - необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб віком до 18 років, через що матеріали для звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 були повернуті без реалізації. Позивач вважає, що питання звільнення його з військової служби не розглядалось вищим командуванням належним чином, і позивачу не надано жодного обґрунтування юридичних причин такої бездіяльності відповідачів. Позивач вважає поведінку відповідачів протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси.

Ухвалою від 04.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у ВЧ НОМЕР_1 додаткові докази. Встановлено строк для подання відповідачами відзиву на позовну заяву.

Відповідач-2 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що солдат ОСОБА_1 перебуває на службі у ВЧА7089, яка перебуває у підпорядкуванні ВЧ НОМЕР_2 . Відповідно до підпункту 2 пункту 225 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, саме до компетенції командування ВЧ НОМЕР_2 відноситься прийняти рішення щодо звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 ВЧ НОМЕР_1 було прийнято рапорт солдата ОСОБА_1 та із супровідними матеріалами передано на розгляд до ВЧ НОМЕР_2 з метою перевірки та прийняття остаточного рішення. Процедура перевірки вбачає розгляд рапорту та перевірку матеріалів, які додані в якості підтвердження наявності підстав для звільнення. Покликаючись до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, відповідач-2 зазначив, що рапорт позивача за змістом не відповідає встановленим вимогам, а саме: повністю відсутня наступна інформація: думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, а також дані про районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Покликаючись до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" відповідач-2 вказав, що з проведеного аналізу наведених нормативно-правових актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, ВЧ НОМЕР_2 дійшла висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії. За таких обставин, норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 не містять конфлікту щодо їх змісту, оскільки положення вказаної Постанови конкретизують суб`єкт, який видає медичний висновок у залежності від віку особи, яка потребує стороннього догляду. При розгляді документів, поданих разом із рапортом ВЧ НОМЕР_2 оцінювала їх в тому числі і за критерієм достатності. При цьому, за даним критерієм оцінювався не кожен конкретний доказ, а всі докази разом у своїй сукупності. Питання достатності поданих разом із рапортом документів вирішувалось за стандартом «поза розумним сумнівом», як того вимагає, в тому числі, і практика ЄСПЛ. Приймаючи рішення щодо залишення рапорту позивача без реалізації відповідач-2 вивчив надані довідки ЛКК родичів позивача. Вимога законодавства до підстави для звільнення передбачає наявність необхідності здійснення постійного догляду. Зауважив, що саме «постійного». Адже мова йдеться про безперервну потребу у догляді. Як вбачається з довідки ЛКК № 287 від 01.05.2023 ОСОБА_2 потребує «стороннього догляду». Саме на догляді за громадянином ОСОБА_2 ґрунтується доказова база позивача щодо звільнення. При цьому, з довідки ЛКК № 443 від 03.08.2023 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , «потребує постійного догляду на період лікування». Зазначив, що законодавець чітко визначив у Законі саме потребу у «постійному» догляді, що ґрунтується на медичних висновках і діагнозах, які різняться і тому кваліфікуються різним степенем потребу у допомозі. Адже, медичні спеціалісти чітко визначили ступінь потреби у допомозі та її постійність у часі. Саме « постійний догляд» свідчить про більшу серйозність проблем зі здоров`ям пацієнта. Наданими до рапорту позивачем документами вищезазначене не доведено. Надана довідка ЛКК № 287 (по батьку позивача) в частині формулювання потреби в догляді не відповідає встановленим критеріям відповідно до законодавства. А саме: відсутній висновок щодо постійності догляду. В даному випадку, для підтвердження необхідності стороннього догляду батьку, позивачу слід було надати саме висновок медико-соціальної експертної комісії, чого у спірному випадку зроблено не було. Разом з тим, відповідач-2 зазначає, що позивач не позбавлений можливості подати належний пакет документів та повторно звернутися до відповідача-2 з відповідним рапортом, врахувавши вимоги законодавства, для вирішення питання про звільнення зі служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У зв`язку з відсутністю у ВЧ НОМЕР_1 електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», а також відсутністю інформації щодо конкретної поштової адреси такої військової частини копії ухвали від 04.04.2024 та позовної заяви з додатками були надіслані судом відповідачу-1 через Міністерство оборони України із супровідним листом за №460/3539/24/3463/24 від 07.06.2024 (а.с.48) поштовим відправленням №154.

За змістом повідомлення про вручення поштового відправлення №154 останнє вручене Міністерству оборони України 13.06.2024.

18.07.2024 від ВЧ НОМЕР_1 надійшов лист від 18.07.2024 №2690, яким відповідач-1 надав суду витребувані ухвалою від 04.04.2024 додаткові докази.

Разом з тим, відповідач-1 відзиву не подав. Клопотань про продовження процесуального строку для надання відзиву із зазначенням причин від відповідача-1 не надходило.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 20.04.2023 №15/13/04-195/23, виданою Городоцьким старостинським округом Сарненської міської ради Рівненської області (а.с.22).

ОСОБА_1 проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .

17.09.2023 ОСОБА_1 звернувся з письмовим рапортом на ім`я командира 3 взводу 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 та просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком (а.с.52).

До рапорту позивач долучив: копію паспорта ОСОБА_1 ; копію РНОКПП ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; висновок ЛКК ОСОБА_1 ; довідку про склад сім`ї ОСОБА_1 ; копію довідки про склад сім`ї ОСОБА_2 ; копію довідки про склад сім`ї ОСОБА_1 ; копію довідки про місце проживання ОСОБА_4 ; копію акту обстеження житлово- побутових умов проживання ОСОБА_1 ; довідку з місця роботи ОСОБА_3 ; копію паспорта ОСОБА_2 ; копію паспорта ОСОБА_3 ; копія РНОКПП ОСОБА_3 ; копію РНОКПП ОСОБА_2 ; копію рішення ЛКК ОСОБА_2 ; копію заключення ЛКК ОСОБА_3 .

Суд встановив, що рапорт позивача від 17.09.2023 т.в.о. командира 3 взводу 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_5 з резолюцією "Клопочу по суті рапорту солдата ОСОБА_6 " скерований по команді командиру 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_7 , який, своєю чергою, з резолюцією "Клопочу по суті рапорту сержанта ОСОБА_8 " скерував по команді рапорт позивача командиру ВЧ НОМЕР_1 , та зареєстрований за вх. № 3400-3 від 17.09.2023.

Оскільки ВЧ НОМЕР_1 перебуває у підпорядкуванні ВЧ НОМЕР_2 , то вказаний рапорт на звільнення позивача та долучені до нього документи т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 направлено на розгляд командуванню ВЧ НОМЕР_2 .

Командир ВЧ НОМЕР_2 , розглянувши рапорт позивача та додані до нього документи, листом від 03.11.2023 № 1789/2/7123 (а.с. 7) повернув їх без реалізації ВЧ НОМЕР_1 , вказавши, що постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» від 12.06.2013 № 413 передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Вказаний лист зареєстрований у ВЧ НОМЕР_1 за вх.№4000 від 13.11.2023 та доведений до позивача листом від 15.11.2023 №5756 (а.с. 6).

Вважаючи такі дії відповідачів щодо нерозгляду рапорту від 17.09.2023 про звільнення з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи по суті публічно-правовий спір, суд виходить з таких міркувань.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Частиною другою статті 2 Закону №2232-XII визначено, що проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII Про правовий режим воєнного стану, Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану продовжувався, воєнний стан діє на даний час.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, у період дії воєнного стану визначені пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

Зокрема, відповідно до абз. 4 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції, чинній на час звернення позивача з рапортом про звільнення з військової служби) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже при вирішенні цієї справи, враховуючи зміст та підстави позовних вимог, суду належить дати відповіді на питання про: 1) наявність у позивача підстав для звільнення з військової служби; 2) правомірність/протиправність рішення відповідача за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби.

В рапорті від 17.09.2023 позивач вказав про своє небажання проходити військову службу та просив звільнити його з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком ОСОБА_2 , тобто на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ в редакції, чинній на час звернення позивача з таким рапортом.

Як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_2 , 1967 року народження, є батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , повторно виданим 28.04.2023 Володимирецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 23).

За змістом висновку лікарсько-консультативної комісії (ЛКК) КНП «Сарненський центр первинної медико-санітарної допомоги» Семенівської міської ради Чернігівської області від 01.05.2023 №287 (а.с.19) ОСОБА_2 , 1967 року народження, потребує стороннього догляду. Діагноз: стійкі наслідки перенесеної важкої черепно-мозкової травми, переломи основ черепа, забою головного мозку важкого ступеню, сумбуральної гематоми в лобно-тім`яній області з ліва. Стан після оперативного втручання видалення гематоми, вираженого психологічного синдрому та дефекту кісток черепа.

Копію вказаного висновку ЛКК було долучено позивачем до рапорту від 17.09.2023.

Проте, в листі від 03.11.2023 № 1789/2/7123 (а.с. 7) ВЧ НОМЕР_2 покликаючись до постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 зазначено, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Крім того, у відзиві ВЧ НОМЕР_2 зазначено, що для підтвердження необхідності стороннього догляду батьку, позивачу слід було надати саме висновок медико-соціальної експертної комісії (МСЕК), чого у спірному випадку зроблено не було.

Відповідно до абзацу 6 Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини:

- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Таким чином, відповідач-2 вважає, що наданий позивачем висновок ЛКК не може підтверджувати необхідність здійснення постійного догляду за хворим батьком, оскільки підтвердження цього факту віднесено до компетенції МСЕК.

Отже, спірним у цій справі є питання допустимості висновку ЛКК на підтвердження необхідності здійснення позивачем постійного догляду за хворим батьком та його звільнення із військової служби за сімейними обставинами.

Водночас, надання відповіді на таке питання неможливе без дослідження того, який саме орган видає медичний висновок щодо необхідності здійснення постійного догляду.

Визначення терміну «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 № 705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У пункті 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін «медичний висновок» визначено як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок - це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія (МСЕК) проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Щодо повноважень ЛЛК і медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.

Згідно з пунктом 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

Поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге - коли надається такий догляд.

При цьому, «постійний догляд» - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження - постійно.

Водночас, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (далі Порядок №189), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункт 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ Порядку №189 до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку №189 передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: 1) форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»; 2) висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».

Згідно з пунктами 3, 4 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я», такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

За змістом пунктів 2, 3 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я», такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого №», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

Також повноваження ЛЛК визначені в наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання».

Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).

Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, суд зазначає про недосконалість та неузгодженість термінів у нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема:

1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку;

2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг;

3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг;

4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23, від 11.04.2024 у справі №420/16689/23 та від 13.06.2024 у справі №520/21316/23 за подібних обставин справи, суті спору і правового регулювання.

Щодо поширення чи непоширення норм постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» на відносини зі звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, суд зазначає таке.

Кабінет Міністрів України ухвалив постанову від 12.06.2013 № 413 (далі - Постанова № 413), якою - на виконання положень статті 26 Закону № 2232-ХІІ, статті 106 Кодексу цивільного захисту України, пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 10.08.2012 № 470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29.10.2012 № 618 - затвердив Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Згідно з вказаним Переліком військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Таким чином, щодо підстави звільнення з військової служби через такі сімейні обставини та інші поважні причини, як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), то Постановою № 413 визначено, в яких випадках такі обставини підтверджуються висновком медико-соціальної експертної комісії (щодо осіб віком понад 18 років), а в яких висновком лікарсько-консультативної комісії (щодо осіб до 18 років).

Суд зауважує, що на момент прийняття Постанови № 413, стаття 26 Закону №2232-ХІІ не містила переліку сімейних обставин, що можуть бути підставою для звільнення, а містила лише посилання на відповідну постанову Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до частини шостої статті 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції від 09.06.2013, чинної на час прийняття Постанови № 413):

«6. Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: д) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких (150-94-п, 413-2013-п) встановлено Кабінетом Міністрів України».

Водночас, станом на момент виникнення спірних правовідносин, положення статті 26 Закону №2232-ХІІ уже містять виключений перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця з військової служби, зокрема, абзац 4 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції, чинній на час звернення позивача з рапортом про звільнення з військової служби - Закону України від 01.04.2022 №2169-IX) визначає, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином, абзац 4 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою, або висновок медико-соціальної експертної комісії, або ЛКК закладу охорони здоров`я.

При цьому, вказана норма, на відміну від Постанови №413, вже не розмежовує повноваження таких органів залежно від суб`єкта, якому надається відповідний висновок.

Водночас, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 01.04.2022 №2169-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян» (яким підпункт "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ викладено у вищевказаній редакції) було зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом одного місяця з дня набрання чинності цим Законом узгодити свої нормативно-правові акти з положеннями Закону та забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів відповідно до цього Закону.

Однак, станом на час виникнення спірних відносин у цій судовій справі, Кабінет Міністрів України не виконав обов`язку щодо узгодження положень Постанови №413 з новою редакцією Закону № 2232-ХІІ.

Суд зауважує, що норми Закону № 2232-XII відповідно до положень статті 8 Конституції України мають вищу юридичну силу у застосуванні до спірних правовідносин на відміну від Постанови № 413. Отже, до спірних правовідносин положення Постанови № 413 не застосовуються.

Це підтверджується і тим, що у подальшому набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21.05.2024 № 582, якою військовослужбовців взагалі виключено з Постанови № 413.

Повертаючись до обставин справи суд зазначає, що при вирішенні питання наявності підстав для звільнення позивача з військової служби, передусім слід надати оцінку висновку ЛКК про наявність порушень у хворого ОСОБА_2 з рекомендацією отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, а також з`ясувати чи вказує висновок ЛКК про потребу такої особи в постійному догляді у розумінні абзацу четвертого пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Чинним законодавством передбачено надання ряду соціальних послуг незахищеним категоріям громадян.

Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах визначає Закон України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 № 2671-VIII (далі Закон № 2671-VIII).

За визначеннями наведеними у статті 1 Закону № 2671-VIII отримувачі соціальних послуг - особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги; в свою чергу вразливі групи населення - особи/сім`ї, які мають найвищий ризик потрапляння у складні життєві обставини через вплив несприятливих зовнішніх та/або внутрішніх чинників; складні життєві обставини - обставини, що негативно впливають на життя, стан здоров`я та розвиток особи, функціонування сім`ї, які особа/сім`я не може подолати самостійно.

Частиною шостою статті 13 Закону № 2671-VIII визначено, що фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: 1) особами з інвалідністю I групи; 2) дітьми з інвалідністю; 3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; 4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; 5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі захворювання, визначені в цьому пункті.

Як зазначалося судом вище по тексту судового рішення, наказом Міністерства охорони здоров`я від 09.03.2021 № 407, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.04.2021 за № 510/36132, затверджено форми первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я. Цим наказом відповідно до Закону № 2671-VIII, пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267, Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859, з метою удосконалення обліку захворюваності в закладах охорони здоров`я, затверджено:

1) форму первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та Інструкцію щодо її заповнення (далі Інструкція по заповненню висновку № 080-4/о);

2) форму первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, внаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та Інструкцію щодо її заповнення (далі Інструкція по заповненню висновку № 080-2/о);

3) форму первинної облікової документації № 080-3/о «Довідка про захворювання дитини на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне (орфанне) захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня про те, що дитина отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги» та Інструкцію щодо її заповнення (далі Інструкція по заповненню довідки № 080-3/о).

Пунктами 2-5 Інструкції по заповненню висновку № 080-2/о визначено, що висновок призначений для реєстрації когнітивних порушень, які виникають при захворюваннях (органічні психічні розлади (F00-F09), розумова відсталість (F70-F79), порушення рухової активності (паралічі), соціальна дезадаптація, інвалідність І групи тощо). Когнітивні порушення можуть спостерігатися у симптокомлексі наступних розладів психіки (F10-F19), шизофренія (F20), первазивні розлади розвитку (F84), нейродегенеративні захворювання (хвороба Альцгеймера, Паркінсона тощо), судинні захворювання головного мозку (інсульти, інфаркти мозку, церебральний атеросклероз), нейроінфекція, наслідки черепно-мозкової травми, новоутворення, метаболічні порушення та інтоксикації, аутоімунні захворювання, генетичні захворювання тощо.

Висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги.

Висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974.

Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859.

Згідно з пунктами 8, 10, 12 Інструкції по заповненню висновку № 080-2/о у пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі.

Як встановлено судом з висновку ЛКК КНП «Сарненський центр первинної медико-санітарної допомоги» Семенівської міської ради Чернігівської області від 01.05.2023 №287 (а.с.19) батьку позивача - ОСОБА_2 поставлено діагноз: стійкі наслідки перенесеної важкої черепно-мозкової травми (ЧМТ), переломи основ черепа, забою головного мозку важкого ступеню, сумбуральної гематоми в лобно-тім`яній області з ліва. Стан після оперативного втручання видалення гематоми, вираженого психологічного синдрому та дефекту кісток черепа.

Наслідки черепно-мозкової травми відповідно до п. 2 Інструкції по заповненню висновку № 080-2/о підпадають під категорію когнітивних порушень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що наданий позивачем висновок ЛКК від 01.05.2023 №287, у якому зазначено, що хворий ОСОБА_2 потребує стороннього догляду, є достатньою підставою для висновку, що така особа потребує постійного догляду у розумінні абзацу четвертого пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

При цьому, суд зауважує, що потребу у постійному сторонньому догляді визначають лікувально-консультативні комісії на підставі первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», що ведеться лікуючими лікарями, а тому військові частини не мають ставити під сумнів достовірність таких висновків, у тому числі з питань належності суб`єкта, до повноважень якого віднесено видача відповідних медичних документів (висновків, довідок).

За наведених обставин, твердження відповідача-2 про те, що у спірному випадку для підтвердження необхідності стороннього догляду за батьком позивач мав надати висновок МСЕК є помилковим. Адже необхідність постійного стороннього догляду за хворим батьком може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК, що не суперечить вимогам чинного законодавства України, проаналізованого судом в ході розгляду цієї судової справи.

Вирішуючи питання відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за хворим батьком позивача, суд встановив та врахував таке.

Згідно з довідкою від 22.08.2023 №15/13/04-319/23 (а.с.21), виданою Городоцьким старостинським округом Сарненської міської ради Рівненської області жителю с. Велехів по Шевченка, буд. 55, Сарненського району Рівненської області ОСОБА_2 про те, що його склад сім`ї: дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прибиральниця Велихівська гімназія; син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мобілізований до ЗСУ.

За змістом довідки від 20.04.2023 №15/13/04-195/23 (а.с. 22), виданої Городоцьким старостинським округом Сарненської міської ради Рівненської області жителю с. Велехів по Шевченка, буд. 55, Сарненського району Рівненської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що його склад сім`ї: мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , техпрацівник Велихівської гімназії Сарненської міської ради; батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючий.

Відповідно до заключення ЛКК №443 від 03.08.2023 (а.с. 20), виданого КНП «Сарненська ЦРЛ» Сарненської міської ради, матір позивача ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду на період лікування.

У зв`язку з цим, згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №901094 від 18.03.2024 ОСОБА_3 встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням на строк до 01.04.2025 (а.с.24-25).

Відтак, ОСОБА_3 (мати позивача) не може здійснювати необхідний сторонній догляд за ОСОБА_2 , оскільки сама потребує стороннього догляду на період лікування.

Водночас, згідно з висновком ЛКК КНП «Сарненський центр первинної медико-санітарної допомоги» Семенівської міської ради Чернігівської області від 01.05.2023 №290/6 (а.с.18) ОСОБА_1 соматично здоровий та за станом здоров`я може надавати соціальні послуги хворому ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріали судової справи не містять інформації щодо наявності інших осіб, які можуть здійснювати постійний сторонній догляд за ОСОБА_2 .

Суд також враховує, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків (ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі ст. 47 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

Таким чином, з урахуванням ситуації, що склалася, долучені до рапорту та до матеріалів судової справи документи підтверджують, що ОСОБА_1 є найближчим родичем, який може надати догляд своєму хворому батьку, що потребує постійного стороннього догляду.

Отже при розгляді рапорту та доданих до нього документів відповідачу-2 належало надати оцінку, зокрема, такій обставині, як необхідність забезпечення вказаній хворій особі постійного стороннього догляду саме позивачем, позаяк з такою обставиною закон пов`язує підставу звільнення військовослужбовця з військової служби під час дії воєнного стану відповідно до абз. 4 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.

Однак, відповідач-2 не надав оцінку такій обставині.

Натомість відповідач-2, розглянувши рапорт та додані документи, повідомив ВЧ НОМЕР_1 (за місцем проходження позивачем військової служби) про повернення таких документів без реалізації. Тобто, жодного рішення по суті - ні про задоволення рапорту та звільнення військовослужбовця, ні про відмову у звільненні з військової служби, - відповідачем прийнято не було.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затверджений Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення № 1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Слід зазначити, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Суд враховує, що, згідно з пунктом 225 вказаного Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абз. 13 п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Як встановлено судом, рапорт про звільнення з військової служби через сімейні обставини позивач 17.09.2023 подав по команді командиру 3 взводу 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 , який т.в.о. командира 3 взводу 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_5 з резолюцією "Клопочу по суті рапорту солдата ОСОБА_6 " скеровано по команді командиру 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_7 , який своєю чергою з резолюцією "Клопочу по суті рапорту сержанта ОСОБА_8 " скерував по команді рапорт позивача командиру ВЧ НОМЕР_1 .

Оскільки ВЧ НОМЕР_1 перебуває у підпорядкуванні ВЧ НОМЕР_2 , то вказаний рапорт на звільнення позивача та долучені до нього документи т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 направлено на розгляд командуванню ВЧ НОМЕР_2 .

Обставини щодо перебування ВЧ НОМЕР_1 у підпорядкуванні ВЧ НОМЕР_2 визнаються відповідачем-2, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, відтак, такі обставини відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що рапорт позивача та додані до нього документи були скеровані командуванням ВЧ НОМЕР_1 до військової частини, у підпорядкуванні якої вона знаходиться, у відповідності до Положення №1153/2008 та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009, суд дійшов висновку про відсутність будь-якої протиправної поведінки з боку ВЧ НОМЕР_1 щодо нерозгляду чи перешкоджання у розгляді вищевказаного рапорта позивача про звільнення з військової служби, а тому позовні вимоги до такої військової частини задоволенню не підлягають.

Оцінюючи правомірність поведінки відповідача-2, суд встановив, що командир ВЧ НОМЕР_2 , розглянувши рапорт позивача та додані до нього документи, листом від 03.11.2023 № 1789/2/7123 повернув їх без реалізації.

Суд зазначає, що лист про повернення рапорту без реалізації не може вважатися рішенням відповідача про відмову в задоволенні такого рапорту. Отже рапорт позивача встановленим порядком розглянутий не був.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення за наслідками розгляду рапорту позивача командиром ВЧ НОМЕР_2 не приймалося, що не спростовано відповідачем-2 у відзиві.

Встановлені судом обставини дають підстави вважати, що в справі, що розглядається, відповідач-2 допустив протиправну пасивну поведінку щодо нерозгляду у встановленому порядку рапорту позивача від 17.09.2023 про звільнення з військової служби за пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі № 342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем-2 у спірних правовідносинах допущено протиправну бездіяльність, яка порушує права та законі інтереси позивача, оскільки ВЧ НОМЕР_2 не прийнято жодного мотивованого рішення за наслідками поданого ОСОБА_1 рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я).

Оскільки наказ про звільнення позивача з військової служби чи рішення про відмову у такому звільненні повноважним командиром не приймались, то такий рапорт залишається не вирішеним по суті.

Суд зауважує, що прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду рапорту військовослужбовця є компетенцією командування військової частини (військового формування), у складі якого він перебуває.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 розглянути по суті та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту позивача від 17.09.2023 про звільнення з військової служби через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач-2 всупереч вимогам КАС України не довів правомірності спірної поведінки. Натомість позовні вимоги підтверджені належними й допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то підстави для застосування положень ст. 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду у встановленому порядку рапорту ОСОБА_1 від 17.09.2023 про звільнення з військової служби через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, що підтверджується медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути по суті та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 17.09.2023 про звільнення з військової служби через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, що підтверджується медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 ) Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 )

Повний текст рішення складений 16 жовтня 2024 року.

Суддя Н.О. Дорошенко