Справа № 440/3047/24
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/3047/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі - відповідач ГУ ПФУ Тернопільській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі - відповідач ГУ ПФУ Миколаївській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач ГУ ПФУ в Полтавській області), у якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 «Зміна страхового стажу набутого до 01.01.2004 року» №71 від 18.01.2024, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, що полягає у неврахуванні в 1,5-кратному розмірі періоду роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі з 25.11.1985 по 31.12.1990;

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 «Зміна періоду 60 місяців до 01.07.2000» №71 від 30.01.2024, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, що полягає у неврахуванні заробітної плати за 60 календарних місяців підряд до 01.07.2000 за період січень 1986 грудень 1990 згідно архівної довідки про заробітну плату ОАО «Норильский горно-металлургический комбинат им. А.П.Завенягина» від 03.02.2014 №ЗФ-33-05-01/Ч-В-77 та архівної довідки МКУ «Норильский городской архив» про заробітну плату від 23.04.2013 №995/1;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.01.2024 з урахуванням в 1,5-кратному розмірі періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 25.11.1985 по 31.12.1990 та заробітної плати за період січень 1986 грудень 1990 згідно архівної довідки про заробітну плату ОАО «Норильский горно-металлургический комбинат им. А.П.Завенягина» від 03.02.2014 №ЗФ-33-05-01/Ч-В-77 та архівної довідки МКУ «Норильский городской архив» про заробітну плату від 23.04.2013 №995/1.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу та їй було призначено пенсію за віком. Ознайомившись із матеріалами пенсійної справи, позивач дізналася, що пенсійним органом не враховано стаж роботи з 25.11.1985 по 31.12.1990 у районах Крайньої Півночі у 1,5 кратному обчисленні та заробітну плату згідно довідок від 03.02.2014 №ЗФ-33-05-01/Ч-В-77 та від 23.04.2013 №995/1. Вказує, що відповідачами не заперечується факт того, що з 25.11.1985 по 31.12.1990 ОСОБА_1 працювала у районах Крайньої Півночі. Позивач вважає, що для обчислення пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначені періоди роботи. Вказує, що її стаж підтверджений записами у трудовій книжці, та вважає, що вказаний період має бути зарахований у 1,5 кратному обчисленні як робота у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Зазначає, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01.07.2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Для проведення перерахунку пенсії позивач надала до пенсійного органу дві довідки про заробітну плату для обчислення пенсії: архівну довідку від 03.02.2014 №ЗФ-33-05-01/Ч-В-77, видану ОАО «Норильский горно-металлургический комбинат им. А.П.Завенягина», за період січень 1986-жовтень 1988 та архівну довідку від 23.04.2013 №995/1, видану МКУ «Норильский городской архив», за період жовтень 1988 грудень 1990. Позивач вказує, що подала до пенсійного органу всі необхідні документи про страховий стаж та заробітну плату, серед яких копії оригіналів: трудової книжки, архівної довідки про заробітну плату від 23.04.2013 №995/1 за період жовтень 1988 грудень 1990, виданої МКУ «Норильский городской архив», супровідного листа МКУ «Норильский городской архив» від 05.06.2014 №1841, особової картки форми Т-2, супровідного листа МКУ «Норильский городской архив» від 25.04.2013 №1514, архівної довідки від 23.04.2013 №995 про період роботи з 13.10.1988 по 16.06.1993, виданої МКУ «Норильский городской архив», супровідного листа ОАО «Норильский никель» від 04.02.2014 №ЗФ-33-05-01/Ч-В-77, архівної довідки від 03.02.2014 №ЗФ-33- 05-01/Ч-В-77 про стаж роботи за період з 14.12.1983 по 12.10.1988, виданої ОАО

«Норильский горно-металлургический комбинат им. А.П.Завенягина», архівної довідки від 03.02.2014 №ЗФ-33-05-01/Ч-В-77 про заробітну плату за період січень 1986 жовтень 1988, виданої ОАО «Норильский горно-металлургический комбинат им. А.П.Завенягина», супровідного листа ОАО «Норильский никель» від 15.01.2014 №ЗФ-50-02/Ч-В-1658, архівної довідки від 14.01.2014 №ЗФ-50-02/Ч-В-1658 про стаж роботи за період з 24.11.1982 по 12.10.1988, виданої ОАО «Норильский горно металлургический комбинат им. А.П.Завенягина», архівної довідки від 14.01.2014 №ЗФ-50-02/Ч-В-1658 про перейменування підприємства, виданої ОАО «Норильский горно-металлургический комбинат им. А.П.Завенягина», супровідного листа ОАО «Норильский горно-металлургический комбинат им. А.П.Завенягина» від 20.04.2012 №НК-37/58, уточнюючої довідки ОАО «Норильский горно-металлургический комбинат им. А.П.Завенягина» від 20.04.2012 №НК-37/58 про стаж роботи з

24.11.1982 по 13.12.1983 на посаді токаря, трудового договору про роботу у Норильському гірничо-металургійному комбінаті ім. А.П.Завенягина в районах Крайньої Півночі, заяви про переукладення трудового договору, наказу №627 від 23.11.1982 з записом про укладення трудового договору, тому оспорювані рішення відповідачів про відмову у перерахунку пенсії позивач вважає протиправними.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/3047/24. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

02 квітня 2024 року через систему "Електронний суд" до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Миколаївській області /а.с. 63-65/, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Пояснює, що періоди роботи позивача з 25.11.1985 по 31.12.1990 зараховано до страхового стажу на загальних підставах (в одинарному розмірі). Вказує, що оскільки відсутні письмові трудові договори про роботу у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та інші документи, що підтверджують право на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, тому відсутні правові підстави для зарахування спірного періоду роботи в кратності один рік роботи за один рік і шість місяців. Зазначає, що єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Оскільки відомості, зазначені в довідці про заробітну плату від 03.02.2014 № ЗФ-33-05-01/Ч-В-77 та від 23.04.2013 № 995/1, не підтверджені первинними документами, тому відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії позивача з урахуванням вказаних довідок.

03 квітня 2024 року до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Полтавській області /а.с. 71-72/, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що з січня 2023 року позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію за віком. Пояснює, що за результатом розгляду за принципом екстериторіальності заяви позивача від 15.01.2024 було прийнято рішення від 18.01.2024 №71 ГУ ПФУ в Тернопільській області, а за результатами розгляду за принципом екстериторіальності заяви позивача від 24.01.2024 прийнято рішення від 30.01.2024 №71 ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову у перерахунку пенсії. Пояснює, що ГУ ПФУ в Полтавській області не розглядалися подані позивачем документи на предмет встановлення права на перерахунок розміру її пенсії, не приймалося рішень та не вчинилося жодних дій, якими б порушувалися права позивача.

03 квітня 2024 року до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Тернопільській області /а.с. 179-180/, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на те, що за принципом екстериторіальності заяву позивача від 15.01.2024 розглянуто ГУ ПФУ в Тернопільській області, яким прийнято рішення від 18.01.2024 №71 про відмову в проведенні перерахунку пенсії. Пояснює, що стаж роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до них до 1 січня 1991 року зараховуються до страхового стажу у пільговому обчисленні на підставі, зокрема, трудової книжки, в якій є існуючий штамп підприємства про поширення пільг щодо обчислення стажу роботи (тільки запис в трудовій книжці про факт роботи в районах Крайньої Півночі не достатньо для обчислення стажу з урахуванням кратності), письмового договору або довідки підприємства, в якій зазначено про факт роботи, період і розповсюдження на особу пільг за цей період, укладеного не менш ніж на 3 роки, свідоцтва про бронювання житла у зв`язку з роботою у таких районах, інших документів, які підтверджують роботу в зазначених місцевостях на підставі строкового договору, укладеного на 3 роки. Вказує, що позивачем не надано до пенсійного органу будь-яких із перелічених документів, тому періоди роботи позивача з 25.11.1985 по 31.12.1990 не підлягають зарахуванню до страхового стажу в пільговому обчисленні.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

31.01.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /зворот а.с. 25/, звернулася із заявою до Управління ПФУ в м. Кременчуці за призначенням/перерахунком пенсії, в якій просила призначити пенсію за віком, та з пакетом документів, перелік яких зазначено у розписці-повідомленні, які прийнято 31.01.2023 і зареєстровано за №761 /а.с. 22-23, 81-84/.

Із 24.01.2023 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" /а.с. 75/ та позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області.

15.01.2024 ОСОБА_1 звернулася із заявою до ГУ ПФУ в Полтавській області про призначення/перерахунок пенсії, в якій просила призначити пенсію з урахуванням зміни страхового стажу, набутого до 01.01.2004 /а.с. 161/.

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву ОСОБА_1 від 15.01.2024 та пакет документів в електронному вигляді передано на розгляд до ГУ ПФУ в Тернопільській області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Тернопільській області прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії №71 від 18.01.2024, яким відмовлено ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії згідно поданої заяви від 15.01.2024. /а.с. 160/.

Вказане рішення вмотивовано тим, що за результатами розгляду документів, поданих для перерахунку пенсії "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", встановлено, що по наданих документах по стажу враховані всі періоди.

24.01.2024 ОСОБА_1 звернулася із заявою до ГУ ПФУ в Полтавській області про призначення/перерахунок пенсії, в якій просила призначити пенсію з урахуванням зміни періоду 60 місяців до 01.07.2000 /а.с. 142/.

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву ОСОБА_1 від 24.01.2024 та поданий пакет документів в електронному вигляді передано на розгляд до ГУ ПФУ в Миколаївській області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Миколаївській області прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії о/р НОМЕР_1 від 30.01.2024, яким відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відповідно до заяви від 24.01.2024 /а.с. 140-141/.

Вказане рішення вмотивовано тим, що до заяви додано довідку про заробітну плату від 23.04.2013 №995/1, видану "муницепальным казенным учреждением Норильский городской архив" (росія) та від 03.02.2014 №ЗФ-33-05-01/Ч-В-77, видані открытым акционерным обществом «Норильский горно-металлургический комбинат им. А.П.Завенягина» (росія), які не відповідають вимогам, передбаченим Порядком №22-1. До справи не долучено копій первинних документів, що підтверджують нарахування заробітної плати або актів перевірок, що підтверджують достовірність сум, зазначених в довідках первинним документам.

Позивач не погодилася з рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області №71 від 18.01.2024 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 та з рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області №71 від 30.01.2024 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку з чим звернулася до суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенню ГУ ПФУ в Тернопільській області №71 від 18 січня 2024 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 та рішенню ГУ ПФУ в Миколаївській області №71 від 30 січня 2024 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Судом встановлено, що з 24.01.2023 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" /а.с. 75/ та позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області.

Як слідує з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 та підтверджується наданим до суду розрахунком пенсійного органу /а.с. 181/ страховий стаж позивача обраховано як 30 років 07 місяців 26 днів. До страхового стажу позивача пенсійним органом зараховано, серед іншого, періоди роботи з 25.11.1985 по 12.10.1988 та з 13.10.1988 по 31.12.1991 в одинарному розмірі, тоді як позивач вважає, що період роботи позивача з 25.11.1985 по 31.12.1990 підлягає зарахуванню до страхового стажу в 1,5 кратному розмірі як роботу в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частинами 2, 3 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з записами трудової книжки ОСОБА_1 /а.с. 93-100/:

- 24.11.1982 - прийнята токарем 2 розряду гірничорудного управління в гірничо-транспортне управління Норильського гірночо-металургічного комбінату імені А.П.Завенягіна (підстава: наказ №к-627 від 23.11.1982) (запис №8);

- 06.12.1982 - присвоєно 3 розряд токаря у гірничо-транспортному управлінні гірничорудного управління (підстава: наказ №769 від 06.12.1982) (запис №9);

- 14.12.1983 - переведена швейцаром житлово-експлуатаційної контори №1 житлово-комунального управління м.Талнаха Управління житлово-комунального господарства (підстава: наказ №к-329 від 15.12.1983) (запис №10);

- 26.11.1985 - переведена швейцаром житлово-експлуатаційної контори №3 житлово-комунального господарства м.Талнаха (підстава: наказ №920 від 27.11.1985) (запис №11);

- 17.09.1987 - переведена швейцаром житлово-експлуатаційної контори №1 житлово-комунального господарства м.Талнаха (підстава: наказ №775 від 17.09.1987) (запис №12);

- 01.05.1988 у зв`язку з реорганізацією житлово-комунального управління перейменовано у виробничий трест житлового господарства м.Талнаха ПО "Норильскбыт" (підстава: наказ №233 від 27.04.1988) (запис №13);

- 01.09.1988 - переведена учнем ліфтера-обхідника підприємства електричних та теплових мереж того ж треста (підстава: наказ №667 від 30.08.1988) (запис №14);

- 12.10.1988 - звільнена у зв`язку з переводом в Норильський об`єднаний авіазагін аеропорту "Вальок" за погодженням між керівниками підприємств, п.5 ст.29 КЗпП РСФРР (підстава: наказ №793 від 11.10.1988) (запис №15);

- 13.10.1988 - прийнята в порядку переводу прибиральницею службових приміщень в службу АХО а/п "Вальок" Норильського об`єднаного авіазагону (підстава: наказ №253/п від 14.10.1988) (запис №16);

- 16.06.1993 - звільнена за власним бажанням по догляду за дитиною до 14 років ст. 31 КЗпП РФ (підстава: наказ №180/л від 16.06.1993) (запис №17).

Згідно з архівною довідкою відкритого акціонерного товариства "Норильський гірничо-металургічний комбінат імені А.П. Завенягіна" від 14.01.2014 №-ЗФ-50-02/Ч-В-1658 Норильський орден Леніна, ордену Жовтневої революції і ордена Трудового Червоного прапора гірничо-металургічного комбіната імені А.П. Завенягіна знаходиться на території Норильського промислового району, який відноситься до районів Крайньої Півночі, та у відповідності з Переліком районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженого Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.11.1967 №1029, місто Норильськ з територіями, що знаходяться в адміністративному підпорядкуванні їхніх міських рад народних депутатів Красноярського краю віднесений до районів Крайньої Півночі, на які поширюється дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року про пільги для осіб, працюючих в цих районах та місцевості /а.с. 115/.

Пунктом 5 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року, відповідно до якого місто Норильськ з територіями, що знаходяться в адміністративному підпорядкуванні їхніх міських рад народних депутатів Красноярського краю, відноситься до районів Крайньої Півночі.

Згідно з постановою від 03.01.1983 №12 "Про внесення змін та доповнень в Перелік районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 №10, до районів Крайньої Півночі відноситься Красноярський край, зокрема, місто Норильськ з територіями, що знаходяться в адміністративному підпорядкуванні їхніх міських рад народних депутатів.

Таким чином, у період 25 листопада 1985 року - 31 грудня 1990 року ОСОБА_1 працювала в районі Крайньої Півночі.

Підпунктом "д" пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10.02.1960 регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії ВР СРСР від 29.09.1967 було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" і від 26.09.1967 "Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 та від 29.09.1967 та Постановою № 148.

При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами.

У пункті 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28 чітко вказано, що пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Верховний Суд у справах №302/662/17-а, №263/13671/16-а, №352/1612/15а (2а/352/70/15), №348/2208/16-а, №265/6105/16-а дійшов висновку, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

У постанові Верховного Суду від 31.07.2018 у справі №287/15/17-а виклав такий висновок щодо застосування норм права: "...для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність".

Факт роботи позивача в районі Крайньої Півночі у спірному періоді з 25 листопада 1985 року по 31 грудня 1990 року підтверджується записами в трудовій книжці, які також безпосередньо кореспондуються з записами в наданій архівній довідці ВАТ "Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна" від 14.01.2014 №ЗФ-50-02/Ч-В-1658 /зворот а.с. 45/, а тому спірний період роботи позивача в районах Крайньої Півночі підлягає пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців, так як працюючи у цей період в районах Крайньої Півночі, позивач користувалася пільгами, передбаченими Указом від 10.02.1960.

Суд враховує, що згідно статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами частини другою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, з аналізу наведеного вище, виходить, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Крім того, наявна в матеріалах справи трудова книжка (завірена її копія) позивача не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Право позивача на призначення чи перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

За приписами статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом № 240/94-ВР від 10.11.94, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів.

01.12.2022 прийнято Закон України Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року №2783-IX (далі по тексту - Закон №2783-IX), яким керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162). Вирішено керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

Отже, Законом №2783-IX зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчинену від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифіковану Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, тому до документів, виданих на території Російської Федерації, при їх пред`явленні на території України застосовуванню підлягала вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка є чинною у відносинах України з Російською Федерацією.

Після зупинення дії Конвенції виникла ситуація, коли громадяни України, які мали документи, видані на території, зокрема, Російської Федерації, з метою проставлення на таких документах апостилю мали б їхати на територію держави-агресора, зокрема, Російської Федерації.

Водночас 04.02.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №107 Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав, якою установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, під час дії воєнного стану, виготовлені на території російської федерації, установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою документи, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року затверджено Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому Законами України неодноразово затверджувалися Укази Президента України про продовження дії воєнного стану в Україні та на час розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.

Станом на 24 лютого 2022 року документи, видані на території російської федерації, приймалися на території України без спеціального посвідчення в силу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, дія якої була зупинена лише Законом №2783-IX від 01.12.2022, тому надані позивачем документи підлягають прийняттю на території України без спеціального посвідчення (проставлення апостиля).

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області №71 від 18 січня 2024 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 прийняте не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, та без урахування всіх обставин, що мають значення його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене вище, зважаючи на те, що питання про перерахунок пенсії позивача за заявою від 15.01.2024 за принципом екстериторіальності розглянуто та оскаржуване рішення прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду в Тернопільській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду в Полтавській області, з урахуванням частини 2 статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №71 від 18 січня 2024 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 січня 2024 року про перерахунок пенсії, зарахувавши до стажу ОСОБА_1 період роботи у районах Крайньої Півночі з 25 листопада 1985 року по 31 грудня 1990 року із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернулася із заявою від 24.01.2024 до ГУ ПФУ в Полтавській області про призначення/перерахунок пенсії, в якій просила призначити пенсію з урахуванням зміни періоду 60 місяців до 01.07.2000 /а.с. 142/.

До цієї заяви позивачем було додано:

- архівну довідку Відкритого акціонерного товариства "Норильський гірничо-металургічний комбінат імені А.П. Завенягіна" (мовою оригіналу - "Открытое акционерное общество «Норильский горно-металлургический комбинат им. А.П.Завенягина») №ЗФ-33-05-01/Ч-В-77 від 03 лютого 2014 року, що видана ОСОБА_1 про розмір заробітної плати за період з 01 січня 1986 року по 12 жовтня 1988 року на підставі фонду особових справ ВАТ "Норильський комбінат", архівної особової справи №Ч-13198, фонду №14, опису №12-особові рахунки, справи №2484 лист з 225 по 298, особового рахунку №279 за 1986-1988 роки. У цій довідці зазначено, що з усіх включених у довідку сум зроблені відрахування у Фонд соціального страхування СРСР за встановленим тарифом; разові виплати і компенсації за невикористану відпустку не включені; в серпні 1986 року нараховано в т.ч. відпускні за вересень 274,12 рублів, за жовтень 168,96 рублів; у травні 1988 нараховано у т.ч. відпускні за червень 266,24 рублів, за липень 266,24 рублів, за серпень 215,04 рублів; в жовтні 1988 нараховано у т.ч. допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за вересень 79,12 рублів, сторновано нарахування відпускних за серпень 25,60 рублів. У довідці зазначено, що заробітна плата зазначена з урахуванням районного коефіцієнта і північних надбавок. Довідка містить підпис від імені начальника бюро архівної служби Т.Б. Петкевич засвідчену печаткою організації /а.с. 158/;

- архівну довідку Муніцепальної казенної установи "Норильський міський архів" (МКУ "Норильський міський архів" МКУ НМА) (мовою оригіналу - "Муницепальное казенноеучреждение "Норильский городской архив" МКУ "Норильский городской архив" МКУ НГА") №995/1 від 23 квітня 2013 року, що видана ОСОБА_1 про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи з 13.10.1988 по 31.12.1990 в Норильському об`єднаному авіазагоні на підставі Ф.Р-110. Оп.2-3. Дд.496, 512, 526. У довідці зазначено, що виплати, які не відносяться до фонду заробітної плати, відсутні. У довідці зазначено про наявність відомостей: про надання чергових відпусток: з 25.08.1989 по 16.09.1989, з 21.05.1990 по 23.06.1990; районний коефіцієнт 80%; заробітна плата зазначена у рублях з урахуванням північних надбавок. Також у довідці зазначено, що із вказаних сум проводились відрахування у Фонд соціального страхування СРСР за встановленим тарифом. Довідка містить підпис від імені директора ОСОБА_2 засвідчену печаткою установи /а.с. 159/.

Періоди роботи позивача 01.01.1986-12.10.1988 та 13.10.1988-31.12.1990 підтверджені записами трудової книжки ОСОБА_1 та враховані пенсійним органом до страхового стажу позивача /а.с. 181/.

Частиною 1 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Порядок №22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Абзацом 2 пп. 3 п. 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до п. 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Отже, обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.

Зазначену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №341/1132/17.

Описані вище довідки про заробітну плату містять перелік документів, що слугували підставою видання цих архівних довідок.

Відповідачами не надано до суду жодних доказів на підтвердження недостовірності первинних документів, на підставі яких позивачу видані описані вище архівні довідки про заробітну плату.

Не врахування архівних довідок про заробітну плату у оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ в Миколаївській області вмотивовано не долученням копій первинних документів, що підтверджують нарахування заробітної плати, або актів перевірок, що підтверджують достовірність сум, зазначених у довідка, первинним документам.

Разом з тим, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі № 341/1132/17.

Частиною 3 статті 44 Закон №1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Натомість, Закон №1058-IV та Порядок 22-1 не встановлює право органу Пенсійного фонду України вимагати від особи, яка звернулася за призначенням чи перерахунком пенсії, копій первинних документів, що підтверджують нарахування заробітної плати, зазначеної в довідці про заробітну плату, та відповідно не встановлюють особі, яка звертається за призначенням чи перерахунком пенсії, обов`язку надання до пенсійного органу копій первинних документів, що підтверджують нарахування заробітної плати.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №520/7125/17, посилання органу Пенсійного фонду України на неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості видачі довідки є безпідставним і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки як на первинні документи, на підставі яких вона видана, а тому підстави для проведення перевірки поданої довідки у відповідача були відсутні.

Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні чи перерахунку пенсії.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №291/99/17.

Відтак, неможливість пенсійного органу здійснити перевірку достовірності видачі довідки, не може бути підставою для позбавлення права на призначення чи перерахунок пенсії.

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №71 від 30 січня 2024 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , прийняте не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, та без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною 4 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

З огляду на викладене вище, зважаючи на те, що питання про перерахунок пенсії позивача за заявою ОСОБА_1 від 24.01.2024 за принципом екстериторіальності розглянуто та оскаржуване рішення прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду в Миколаївській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду в Полтавській області, з урахуванням частини 2 статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №71 від 30 січня 2024 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 01 лютого 2024 року (з першого числа наступного місяця, оскільки відповідні обставини мали місце після 15 числа) з урахуванням архівної довідки №ЗФ-33-05-01/Ч-В-77 від 03 лютого 2014 року, виданої ОСОБА_1 Відкритим акціонерним товариством "Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна", та архівної довідки №995/1 від 23 квітня 2013 року, виданої ОСОБА_1 Муніцепальною казенною установою Норильський міський архів" (МКУ "Норильський міський архів" МКУ НМА).

Частиною 1 статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

На виконання цього рішення суду відповідачі Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області ще не ухвалювали рішень щодо перерахунку пенсії позивача.

Зі змісту статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин, тому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів особи на момент її звернення до суду, суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому.

Таким чином, судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

На даний час у суду відсутні підстави вважати, що після здійснення перерахунку пенсії, здійсненого на виконання цього рішення суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, де на обліку перебуває позивач, буде ухилятися від виплати позивачу перерахованої пенсії.

Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, відповідно до приписів пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб: з 1 січня - 3028 гривні.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до приписів частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

З огляду на викладене вище, за подання позову, в якому об`єднано дві вимоги немайнового характеру, позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі 1937,92 грн. (3028 грн. * 0,4*0,8*2).

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки АТ КБ "Приват Банк" №0.0.34565982.1 від 08.02.2024 /а.с. 53/ та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 55/.

Таким чином, при частковому задоволенні позову ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 грн. 48 коп. (968,96 грн./2) та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 грн. 48 коп. (968,96 грн. / 2).

Прохальна частина позовної заяви містить клопотання позивача про стягнення з відповідачів судових витрат по справі.

Пунктом 1 частини 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з приписами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у цій справі здійснювалося адвокатом Шевченко Н.П. на підставі ордеру серії АТ №1054360 про надання правової допомоги ОСОБА_1 /а.с. 25/.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Позивачем не надано до суду договору на надання правничої (правової) допомоги із зазначенням умов оплати послуг адвоката, як не зазначено й причин неможливості надання його до суду.

Позивачем не надано до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не надано акту виконаних робіт (наданих послуг), рахунків чи інших документів на підтвердження витрат на правничу допомогу, які позивач сплатив чи повинен сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача з відповідачів судових витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 134, 139, 229, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код 14035769), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 13967927) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №71 від 18 січня 2024 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 січня 2024 року про перерахунок пенсії, зарахувавши до стажу ОСОБА_1 період роботи у районах Крайньої Півночі з 25 листопада 1985 року по 31 грудня 1990 року із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №71 від 30 січня 2024 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 01 лютого 2024 року з урахуванням архівної довідки №ЗФ-33-05-01/Ч-В-77 від 03 лютого 2014 року, виданої ОСОБА_1 Відкритим акціонерним товариством "Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна", та архівної довідки №995/1 від 23 квітня 2013 року, виданої ОСОБА_1 Муніцепальною казенною установою Норильський міський архів" (МКУ "Норильський міський архів" МКУ НМА).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 грн. 48 коп. (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 грн. 48 коп. (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С.Сич