Справа № 140/6237/24
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/6237/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рожищенської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі також заявник, позивач, ОСОБА_1 ) до Рожищенської міської ради (далі також відповідач, Рожищенська МР), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відповідно до якого просить суд:

1) визнати протиправними дії Рожищенської міської ради з приводу не прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 площею 0,0172 га, кадастровий номер :01:004:0006 в АДРЕСА_1 та наданні вказаної земельної ділянки в оренду строком на 5 років;

2) зобов`язати Рожищенську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 площею 0,0172 га, кадастровий номер :01:004:0006 в АДРЕСА_1 та надати вказану земельну ділянку в оренду громадянину ОСОБА_1 строком на 5 років;

3) визнати протиправним та скасувати рішення Рожищенської міської ради «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 » №44/2 від 25 травня 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.09.2023 рішенням Рожищенської міської ради №36/34 позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 5 років для городництва орієнтовною площею 0,200 га в оренду за адресою: АДРЕСА_1 .

В грудні 2023 року на підставі вказаного рішення Рожищенської міської ради, за замовленням позивача ФОП ОСОБА_5 було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання в оренду ОСОБА_1 для городництва за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно відомостей про встановлені межові знаки, які є невід`ємною частиною кадастрового плану земельної ділянки, межі відведеної земельної ділянки (які фактично збігаються з існуючими огорожами) було погоджено з суміжними власниками земельних ділянок та землекористувачами, начальником відділу земельних відносин Рожищенської міської ради та Рожищенським міським головою. Земельних спорів або заяв, скарг, заперечень з боку суміжних землекористувачів та власників земельних ділянок при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не виникло та не надходило.

Згідно відомостей Державного земельного кадастру земельній ділянці було присвоєно відповідний кадастровий номер :01:004:0006.

14.03.2024 позивачем було подано Рожищенській міській раді на затвердження виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :01:004:0006) та надання позивачу в оренду строком на 5 років в АДРЕСА_1 площею 0,0172 га.

Листом №Б-152/18.4/2-24 від 29.04.2024 Рожищенською міською радою позивачу було повідомлено, що проект рішення про затвердження поданого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання в оренду не був підтриманий депутатами та відповідно рішення не було прийнято без обґрунтування будь-яких причин.

13.05.2024 позивачем було повторно подано Рожищенській міській раді на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :01:004:0006 та надання позивачу в оренду строком на 5 років в АДРЕСА_1 площею 0,0172 га.

Листом №Б-293/18.4/2-24 від 28.05.2024 Рожищенською міською радою позивачу було повторно повідомлено, що проект рішення про затвердження поданого позивачем проекту землеустрою не був підтриманий депутатами та відповідно рішення сесії щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі земельної ділянки в оренду не було прийнято без обґрунтування будь-яких причин.

Однак, позивачу стало відомо, що 24.05.2024 Рожищенською міською радою було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_1 площею 0,0172 га, кадастровий номер - :01:004:0006 для городництва терміном на 5 років іншим громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Вказане рішення Рожищенської міської ради позивач вважає протиправним і таким, що не ґрунтується на законі, оскільки відповідачем, відмовляючи позивачу у затвердженні документації із землеустрою, наведені вимоги стосовно позивача дотримані не були, зокрема відповідачем не дотримано балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача щодо можливості набуття прав на земельну ділянку для городництва і цілями, на досягнення яких відмовлено у прийняті рішень.

З посиланням на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 21.10.2021 у справі №804/4434/16, від 24.10.2022 у справі №820/1056/17, від 30.03.2023 у справі №0540/8802/18-а, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини першої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні з тих підстав, що проєкт рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передачу земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 » був вивчений і попередньо розглянутий на постійній комісії з питань депутатської діяльності та етики, дотримання прав людини, законності та правопорядку, земельних відносин, екології, природокористування, охорони пам`яток та історичного середовища, а також розглянутий на пленарних засіданнях Рожищенської міської ради 25 квітня та 24 травня 2024 року, однак рішення не було прийняте Рожищенською міською радою у зв`язку із недостатньою кількістю (відсутністю) голосів «за». Оскільки міською радою було вжито усіх заходів для того, щоб зазначений проект рішення був розроблений, опублікований та винесений на розгляд ради, то її дії щодо неприйняття рішення не можна кваліфікувати як протиправні, так як дотримано усіх умов необхідних для повного та всебічного розгляду депутатами проекту рішення. Звертаємо увагу на те, що голосування за проект рішення передбачає вибір кожного депутата одного з можливих варіантів: «за», «проти», «утримався», «не голосував», міська рада не може у будь-який спосіб схиляти депутатів до прийняття або не прийняття того чи іншого рішення.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Рожищенську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 площею 0,0172 га, кадастровий номер - :01:004:0006 в АДРЕСА_1 та надати вказану земельну ділянку в оренду громадянину ОСОБА_1 строком на 5 років відповідач зазначив наступне.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

За загальним правилом, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким протиправно відмовив в його задоволенні.

З іншого боку, відсутні підстави для зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою (прийняти рішення такого змісту), якщо уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом. Враховуючи вищенаведене, вимога відповідача щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки в оренду є втручанням у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування та не підлягає задоволенню.

Також зазначає, що питання можливості надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування кільком особам щодо однієї і тієї ж самої земельної ділянки та правових наслідків надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (користування) кільком особам щодо однієї і тієї ж самої земельної ділянки було предметом розгляду Великої палати Верховного Суду у постанові від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц.

У цій постанові Велика палата Верховного Суду зазначила, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. У постанові від 17.10.2018 у справі №380/624/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від цього висновку.

Враховуючи вищенаведене, Рожищенська міська рада, приймаючи рішення 24.05.2024 №44/2 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 », діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством.

З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив позивач просив задовольнити позов повністю, з підстав викладених у позовній заяві.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у своїх поясненнях щодо позовної заяви аналогічного змісту просили відмовити задоволенні позову з тих підстав, що питання можливості надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування кільком особам щодо однієї і тієї ж самої земельної ділянки та правових наслідків надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність користування кільком особам щодо однієї і тієї ж самої земельної ділянки було предметом розгляду Великої палати Верховного Суду у постанові від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц.

У цій постанові Велика палата Верховного Суду зазначила, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. У постанові від 17.10.2018 у справі №380/624/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від цього висновку.

Враховуючи вищенаведене вважають, що Рожищенська міська рада, приймаючи рішення 24.05.2024 №44/2 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 », діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що пунктом 1 рішення Рожищенської міської ради від 14.09.2023 №36/34 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 5 років для городництва орієнтовною площею 0,0200 га, яка розташована в межах населеного пункту АДРЕСА_1 на території Рожищенської міської ради.

За замовленням позивача ФОП ОСОБА_5 був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання в оренду ОСОБА_1 для городництва за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0172 га та при державній реєстрації земельної ділянки 13.03.2024 новоствореній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:004:0006.

14.03.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0172 га з кадастровим номером :01:004:0006 в оренду строком на 5 (п`ять) років за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом №Б-152/18.4/2-24 від 29.04.2024 Рожищенською міською радою позивачу було повідомлено, що проект рішення про затвердження поданого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання в оренду не був підтриманий депутатами та відповідно рішення сесії щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передачу земельної ділянки в оренду не було прийнято.

13.05.2024 позивачем було повторно подано Рожищенській міській раді на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :01:004:0006 та надання позивачу в оренду строком на 5 років в АДРЕСА_1 площею 0,0172 га.

Листом №Б-293/18.4/2-24 від 28.05.2024 Рожищенською міською радою позивачу було повторно повідомлено, що проект рішення про затвердження поданого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання в оренду не був підтриманий депутатами та відповідно рішення сесії щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передачу земельної ділянки в оренду не було прийнято.

Однак, 24.05.2024 Рожищенською міською радою було прийнято рішення №44/2 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_1 площею 0,0172 га, кадастровий номер - :01:004:0006 для городництва терміном на 5 років іншим громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Основним нормативним актом, який регулює земельні відносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (з наступними змінами і доповненнями, в чинній на момент виникнення спірних відносин редакції, далі по тексту - Земельний кодекс).

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями статті 5 Земельного кодексу земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Статтею 12 Земельного кодексу встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: а) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; б) здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом; в) здійснення інших повноважень у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно із частинами першою-другою статті 116 Земельного кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 3 статті 116 Земельного кодексу визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Стаття 118 Земельного кодексу України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

За приписами частин дев`ятої-одинадцятої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, документація із землеустрою реєструються в день надходження до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, та розглядаються у порядку черговості їх надходження. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 4) затвердження проекту землеустрою відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, у двотижневий строк шляхом прийняття відповідного рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову у передачі земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Особливості затвердження документації із землеустрою визначено статтею 186 Земельного кодексу України.

Частиною сьомою статті 186 Земельного кодексу передбачено, що підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

При цьому положеннями частини десятої статті 186 Земельного кодексу визначено, що висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Отже, приписами Земельного кодексу чітко визначено, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність, розглядає клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою та приймає одне із рішень: або про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, або відмовляє у його затвердженні.

При цьому, у випадку відмови у затвердженні проекту землеустрою таке рішення має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-В (далі - Закон №280/97-ВР, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин).

Згідно із частиною першою статті 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону №280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Частиною п`ятою статті 46 Закону №280/97-ВР регламентовано, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності не рідше ніж один раз на місяць.

Частинами першою-другою статті 59 Закону №280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради (ч.3 ст.59 Закону №280/97-ВР).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що саме на пленарних засіданнях органом місцевого самоврядування вирішуються питання щодо земельних відносин, зокрема, й щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність.

При цьому за наслідком розгляду клопотання (заяви) про затвердження розробленої документації із землеустрою обов`язковим є прийняття рішення про його затвердження або рішення про відмову у затвердженні такої документації, яке приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Разом з цим, суд зазначає, що неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою не може підміняти рішення про відмову у його затвердженні, оскільки положення статті 186 Земельного кодексу України зобов`язує уповноважений орган у такому рішенні навести вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Положення Земельного кодексу України не передбачають випадків, коли орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за результатом розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою може не прийняти позитивного або негативного для заявника рішення.

Вказані правові висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду викладеній в постанові від 23.11.2021 у справі №580/704/21.

Також, Верховний Суд у цій постанові дійшов висновку про те, що відсутність рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою або відмову у його затвердженні, після спливу встановленого законом строку розгляду клопотання особи, свідчить про допущення суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності.

Разом з цим, судом встановлено, що за результатами розгляду заяв позивача від 14.03.2024 та від 13.05.2024 щодо відведення земельної ділянки площею 0,0172 га, кадастровий номер :01:004:0006 в АДРЕСА_1 та надати вказану земельну ділянку в оренду строком на 5 років не прийнято жодного із передбачених Земельним кодексом України рішень (або про затвердження проекту землеустрою, або про відмову в затвердженні проекту землеустрою), що суперечить вимогам статті 118 ЗК України.

Окрім того, суд враховує й те, що Верховним Судом у постанові від 09 липня 2020 року у справі № 454/160/17 сформовано правовий висновок, згідно з яким протокол сесії міської ради як і витяг з протоколу засідання ради відображають лише результати голосування, однак мотивів прийняття того чи іншого рішення, які б дозволяли скористатись можливістю його оскарження, такі документи не містять і не відповідають поняттю акту органу місцевого самоврядування.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції. У свою чергу, утримання від прийняття рішення не є законним способом поведінки органу, а результати голосування не містять чіткого та однозначного рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою, а, отже, не можуть вважатися відмовою у затвердженні проекту землеустрою у розумінні частин 9, 10 статті 118 ЗК України.

Суд зазначає, що Рожищенська міська рада, будучи уповноваженим органом місцевого самоврядування на розпорядження бажаної для позивача земельної ділянки, була зобов`язана у двотижневий строк з дня отримання належним чином розробленого та погодженого у встановленому законом порядку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки прийняти рішення про затвердження такого проекту та передачу у власність позивача відповідної земельної ділянки або рішення про відмову у затвердження проекту землеустрою.

Крім того, суд вказує, що згідно протоколу сорок четвертої позачергової сесії міської ради восьмого скликання Рожищенської міської ради Волинської області слухали «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передачу земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 .

Згідно вказаного протоколу, на сесії були присутні 15 депутатів, водночас у голосуванні з приводу вказаної заяви брало участь 15 осіб, а саме: «за» - 0, «проти» - 15, «утрималось» - 0, «не голосував» - 0, «відсутні» - 11 депутатів.

Разом з тим, підпункт 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України не містить заборон, застережень щодо розгляду на засіданнях сесій органів місцевого самоврядування клопотань про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та прийняття рішення за результатами розгляду такого клопотання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, які передбачені Земельним Кодексом України, що свідчить про допущення ним протиправної бездіяльності, яка полягає у неприйнятті одного з передбачених Земельним Кодексом України рішень за результатами розгляду поданого позивачем клопотання.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то варто врахувати наступне.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що відповідачем за результатами розгляду клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою не прийнято жодного з передбачених Земельним кодексом України рішень.

Водночас рішення про затвердження проекту землеустрою є адміністративним актом, прийняттю його повинна передувати визначена адміністративна процедура.

Зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Отже, недотримання усіх необхідних передумов для затвердження проекту землеустрою унеможливлює прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача затвердити такий проект. При цьому затвердження в такому випадку проекту землеустрою призведе до вирішення судом питань, віднесених до виключної компетенції органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, встановивши протиправну бездіяльність Рожищенської міської ради щодо неприйняття одного з передбачених Земельним Кодексом України рішень за результатами розгляду поданої позивачем заяви, суд дійшов висновку, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача розглянути його заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами якого прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою або про відмову у його затвердженні.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 лютого 2022 року у справі № 560/1651/20, від 25 травня 2022 року у справі № 520/11145/18, від 23 листопада 2021 року у справі №580/704/21, а також Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах від 12 січня 2022 року у справі № 600/3514/21, від 29 серпня 2022 року у справі № 120/1643/22 та ряду інших.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Рожищенської міської ради «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 » №44/2 від 25 травня 2024 року суд зазначає наступне.

Так згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування (постанова від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16).

Рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є одним з етапів процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Відтак правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц).

Отже, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є одним з начальних етапів процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Проте, сам факт отримання цього дозволу в подальшому ще зовсім не гарантує особі набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл фактично не є «правовстановлюючим» актом (документом), а має усі ознаки «ненормативного акту індивідуальної дії» та вичерпує свою дію після його реалізації (виконання), а відтак вказана позовна вимога до задоволення не підлягає.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частинами першою, другої 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1211,20 грн, сплачений відповідно до платіжної інструкції від 14.06.2024 №2944-0925-2850-3072.

Керуючись статтями 6, 72-77, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Рожищенської міської ради щодо неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 площею 0,0172 га, кадастровий номер :01:004:0006 в АДРЕСА_1 та наданні вказаної земельної ділянки в оренду строком на 5 років.

Зобов`язати Рожищенську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0636 та за результатами розгляду такого прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою або про відмову у його затвердженні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рожищенської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Рожищенська міська рада (45100, Волинська область, Луцький район, місто Рожище, вулиця Незалежності, 60, ідентифікаційний код юридичної особи 04333268).

Суддя Ф.А. Волдінер