Справа № 240/11440/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Житомир справа № 240/11440/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому просить:

- визнати протиправними - рішення відповідача ГУ ПФУ у Донецькій області від 31.05.2024 та рішення відповідача ГУ ПФУ в Житомирській області, викладене у формі повідомлення про відмову у призначенні мені пенсії від 04.06.2024 № 0600-0217- 8/70316;

- зобов`язати відповідачів призначити мені ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону №796- XII «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, виходячи із наявного страхового стажу роботи, який становить більше 34 років, починаючи з 24.05.2024.

В обґрунтування позову вказує, що з моменту аварії на ЧАЕС тобто з 26.04.1986 року по 11.11.1986 проживав в с. Кам`янка Олевського ( на даний час Коростенського ) району Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, то набув право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки, як особі, яка постійно проживала у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Отже враховуючи, те що має вік 57 років, то із застосуванням зазначеної початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки, я вже маю право на призначення пенсії. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 17.06.2024 прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи та зобов`язала Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 ..

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов до суду 26.06.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що до періоду постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.1993 не зараховано період роботи з 02.04.1990 по 26.08.1993 на Львівській залізниці, оскільки м. Львів не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106. До періоду постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період проходження військової служби з 11.11.1986 по 29.11.1988, оскільки відомості про місце дислокації військової частини відсутні. Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення № 76 від 31.05.2024 про відмову в призначенні пенсії зі зниженням віку через відсутність 3 років постійного проживання або постійної роботи станом на 1 січня 1993 року. Вважає, що оскільки Головним управлінням не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, то підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов до суду 12.07.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що за доданими документами станом на 01.01.1993 підтверджений період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 10.11.1986 та з 30.11.1988 по 01.04.1990 становить 01 рік 10 місяців 17 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 6 років відповідно до Закону 796. Відповідач також зазначив, що до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 11.11.1986 по 29.11.1988 згідно військового квитка від 04.11.1986 серії НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці квитка прізвище особи російською мовою " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним " ОСОБА_3 ". Просить відмовити у задоволенні позову. До відзиву додано копії матеріалів відмовної пенсійної справи позивача.

У період із 01.07.2024 по 19.07.2024 та із 19.08.2024 по 02.09.2024 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 ,Ю ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 24.05.2024 про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області.

Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області від 31.05.2024 №76 відмовлено у призначенні пенсії зі зменшенням віку.

У рішенні вказано:

cтраховий стаж особи складає 34 роки 6 місяців 1 день.

До страхового стажу не зараховано згідно військового квитка від 04.11.1986 серії НОМЕР_1 період проходження служби з 11.11.1986 по 29.11.1988, оскільки на титульній сторінці квитка прізвище заявника російською мовою " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним " ОСОБА_3 ".

Працює.

Період постійного проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення врахований на підставі довідки про проживання від 24.05.2024 за № 754, записів у трудовій книжці від 31.03.1986 серії НОМЕР_2 , складає 17 років 10 місяців 8 днів, станом на 01.01.1993 - 1 рік 10 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії зі зменшенням віку згідно п.2 ст.55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХП.

До періоду постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.1993 не зараховано період роботи з 02.04.1990 по 26.08.1993 на Львівській залізниці, оскільки м. Львів не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106. До періоду постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період проходження військової служби з 11.11.1986 по 29.11.1988, оскільки відомості про місце дислокації військової частини відсутні.

Відповідно до наданих документів заявник має право на пенсійну виплату у 60 років, тобто з 14.04.2027.

Відповідно до статті 23 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV від 09.07.2003 та статті 16 Закону України від 02.10.1996 № 393 Про звернення громадян, у разі незгоди громадянин має право оскаржити рішення органу, що призначає пенсії, в порядку підлеглості до вищого органу або в судовому порядку."

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 04.06.2024 №0600-0217-8/70306 повідомило ОСОБА_1 про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області рішення за результатом розгляду його заяви від 24.05.2024.

Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII (далі - Закон №796-XII) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Положеннями ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII визначено умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до абз. 1 ст.55 Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абз.5 п.2 ст.55 Закону №796-XII встановлено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Із аналізу наведеної правової норми встановлено, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" від 23.07.1991 №106 с.Камянка, Коростенського (Олевського) району Житомирської області відносилося до зони гарантованого добровільного відселення.

Аналізуючи доводи відповідача щодо відсутності підтвердження позивачу необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року, передбаченого частиною другою статті 55 Закону № 796, суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки №754 від 24.05.2024, виданої Кам`янського старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області, ОСОБА_1 з 26.04.1986 по 11.11.1986, з 11.11.1988 по 02.03.1992 та 20.01.2015 по даний час, зареєстрованийй та постійно проживає в с. Камянка, Коростенського (Олевського) району Житомирської області, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106.

Суд враховує, що разом з тим, документально підтверджено, що позивач, з 02.02.1990 по 28.06.1993 працював на Львівській залізниці.

Однак, на переконання суду, вказані обставини не спростовують факту проживання позивача у вказаний період за місцем реєстрації, а саме с. Камянка, Коростенського (Олевського) району Житомирської області, оскільки згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18), факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Отже, довідка №754 від 24.05.2024, виданої Кам`янського старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області, є належним доказом перебування (проживання чи роботи) позивача з моменту аварії (з 26.04.1986) по 31.07.1986 в зоні радіоактивного забруднення, що свідчить про дотримання позивачем умови для застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки.

Крім того, матеріалами справи підтверджується наявність документального підтвердження проживання позивача 26.04.1986 по 11.11.1986, з 11.11.1988 по 02.03.1992 та 20.01.2015 по даний час, в зоні гарантованого добровільного відселення в сукупності понад трьох, тобто не менше трьох років станом на 1 січня 1993 року, що у свою чергу надає право позивачу на зниження пенсійного віку на 3 роки (1 рік додатково за повних 2 роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення), але не більше 6 років.

За таких обставин, з урахуванням зарахованого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, документально підтвердженого часу проживання позивача станом на 01.01.1993 - 1 рік 10 місяців 17 днів та з урахуванням встановленого періодичного проживання позивача за місцем реєстрації (зони гарантованого добровільного відселення) в період по 01.01.1993 (неврахований територіальним органом Пенсійного фонду України та з урахуванням даних про зареєстроване місце проживання - 2 роки 08 місяців 30 днів ( з 02.04.1990 по 01.01.1993), суд дійшов висновку, що станом на 01.01.1993 позивач постійно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років.

Отже, позивач має право на призначення пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ на 6 років, оскільки підтверджено факт проживання позивача з моменту аварії (з 26.04.1986) по 31.07.1986 в зоні радіоактивного забруднення, а також не менше 3 років (станом на 01.01.1993) та додатково 1 рік за 2 роки (відповідачем визнається проживання позивача на території радіаційного забруднення (зона гарантованого добровільного відселення).

Крім того, судом враховано, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для отримання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція також викладена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2019 року у справі № 295/1087/17, від 24 жовтня 2019 року у справі № 152/651/17, 25 листопада 2019 року у справі №464/4150/17, від 27 квітня 2020 року у справі №212/5780/16-а та від 30 вересня 2020 року у справі №572/1921/17.

Зазначена правова позиція в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховується судом під час вирішення наведеного спору.

Таким чином, наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_3 , виданого Тернопільською обласною державною адміністрацією18.08.1993, надає право користуватися пільгами, визначеними Законом №796-XII, в тому числі, правом на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить більше трьох років, що є необхідною умовою для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями статтею 55 Закону №796-XII, а також те, що позивач має початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки.

Враховуючи вищевказане, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 31.05.2024 №76 є протиправним та не необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Суд зауважує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не розглядало заяви позивача від 24.05.2024 та не приймало жодних рішень, лише листом від 04.06.2024 повідомило ОСОБА_1 про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається судом встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви від 24.05.2024 за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачці пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

Отже, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 24.05.2024.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7,м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3,м. Слов`янськ, Краматорський район, Донецька область, 84122, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 31.05.2024 №76.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області з 24 травня 2024 року призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1211 ( одна тисяча двісті одинадцять ) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

15.10.24