Справа № 320/28633/23
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 320/28633/23 пров. № А/857/13731/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Ніколіна В.В.,

суддів - Гінди О.М., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання - Гладкої С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року (суддя - Потабенко В.А., м. Львів, повний текст рішення складено 20 травня 2024 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у серпні 2023 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.03.2024, просив: визнати бездіяльність Міністерства юстиції України протиправною; скасувати наказ № 1572/5 від 29.04.21 Міністерства юстиції України про анулювання свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого від 19.02.2013 НОМЕР_1; зобов`язати Міністерство юстиції України поновити ОСОБА_1 свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем створена ситуація, за якої державні органи влади - Пенсійний фонд України, податкові органи, органи МЮ України - вважають ОСОБА_1 арбітражним керуючим. Водночас, працювати він не може через відсутність документів арбітражного керуючого, а знятися з обліку самозайнятих осіб він може через відсутність у нього наказу № 1572/5 від 29.04.2021.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що копія наказу відповідача про анулювання свідоцтва зі супровідним листом не була отримана. Вказує, що допустимим доказом отримання поштового відправлення є повідомлення про вручення поштового відправлення, однак такі відповідачем не надано.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 26.04.2021 до МЮ України надійшла заява арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 21.04.2021 б/н (вх. від 26.04.2021 № 15392-33-21) про припинення діяльності арбітражного керуючого з проханням анулювати свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого НОМЕР_1 від 19.02.2013.

До вказаної заяви було додано оригінал свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна керуючого санацією, ліквідатора) від 19.02.2013 НОМЕР_1, виданого ОСОБА_1 , та оригінал посвідчення НОМЕР_1.

29.04.2021 МЮ України прийнято наказ № 1572/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 », п. 1 якого анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна керуючого санацією, ліквідатора) від 19.02.2013 НОМЕР_1, видане ОСОБА_1 , на підставі його письмової заяви.

Як вбачається з преамбули вказаного наказу, такий прийнято відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Кодексу України з питань банкрутства, п. п. 22-24, 26 Порядку видачі, переоформлення, видачі дубліката та анулювання свідоцтва про право здійснення діяльності арбітражного керуючого, затвердженого наказом МЮ України від 17.10.2019 № 3191/5, зареєстрованого в МЮ України 21.10.2019 за № 1125/34096, а також за підсумками розгляду заяви та документів, що надійшли до МЮ України.

У подальшому до МЮ України надійшов лист ОСОБА_1 від 08.11.2021 № 01-20/02 (вх. від 17.11.2021 № ) про скасування наказу МЮ України від 29.04.2021 № 1572/5 та видачу дублікату свідоцтва та посвідчення. В листі ОСОБА_1 зазначає, що прийнятий наказ №1572/5 від 29.04.2021 прийнятий передчасно і з порушенням процесуального права.

Листом від 22.11.2021 № 112446//21.1 МЮ України повідомило заявника про відсутність підстав для задоволення заяви, зокрема, скасування вищезазначеного наказу та видачі дублікату свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Вважаючи бездіяльність МЮ України та наказ № 1572/5 від 29.04.2021 протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час розгляду справи жодними належними та допустимими доказами не довів перед судом ту обставину, що оскаржуване рішення - наказ № 1572/5 від 29.04.21 Міністерства юстиції України про анулювання свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого від 19.02.2013 НОМЕР_1 - зумовило негативний вплив на його конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси. Більше того, позивач не зазначив навіть, які саме його права, свободи чи інтереси порушені.

Статтею 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Міністерство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №228 (далі - Положення про Мін`юст) передбачено, що Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, в тому числі, правову політику з питань банкрутства.

Пунктом 1 Положення про Мін`юст встановлено, що Міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Підпунктами 41, 42, 43, 44 п. 4 Положення про Мін`юст передбачено, що Мін`юст організовує систему підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації арбітражних керуючих; визначає вимоги для отримання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого, затверджує порядок складення кваліфікаційного іспиту особами, які мають намір здійснювати діяльність арбітражних керуючих, видає та анулює свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого, видає дублікат і переоформлює свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого, тимчасово зупиняє право на здійснення діяльності арбітражного керуючого; формує та веде Єдиний реєстр арбітражних керуючих України, Єдиний реєстр боржників, відносно яких відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), що є складовими частинами автоматизованої системи «Банкрутство та неплатоспроможність»; встановлює порядок подання відомостей (інформації), необхідних для ведення Єдиного реєстру арбітражних керуючих України та Єдиного реєстру боржників, відносно яких відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність).

Відповідно до ст. 1 Кодексу України з питань банкрутства арбітражний керуючий - фізична особа, яка отримала відповідне свідоцтво та інформація про яку внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

Відповідно до п. 1 ст. 26 Кодексу України з процедур банкрутства підставою для припинення діяльності арбітражного керуючого, зокрема, є письмова заява арбітражного керуючого.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Кодексу України з процедур банкрутства у разі припинення діяльності арбітражного керуючого його свідоцтво анулюється.

Стаття 27 Кодексу України з процедур банкрутства встановлює порядок припинення діяльності арбітражного керуючого.

Так, за наявності підстав, визначених статтею 26 цього Кодексу, державний орган з питань банкрутства приймає рішення про позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та вносить до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України запис про припинення діяльності арбітражного керуючого.

Державний орган з питань банкрутства зобов`язаний не пізніше трьох днів з дня прийняття рішення повідомити арбітражного керуючого про припинення його діяльності.

Діяльність арбітражного керуючого припиняється з дня внесення до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України запису про припинення його діяльності.

Рішення державного органу з питань банкрутства про позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого може бути оскаржено арбітражним керуючим до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дію.

Вказані норми Кодексу України з процедур банкрутства кореспондуються з положеннями Порядку видачі, переоформлення, видачі дубліката та анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого, затвердженого наказом МЮ України від 17.10.2019 № 3191/5 та зареєстрованого в МЮ України 21.10.2019 за № 1125/34096 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до п. п. 22-24 вказаного Порядку 22 у разі припинення діяльності арбітражного керуючого його свідоцтво анулюється.

У разі припинення діяльності арбітражного керуючого за власним бажанням арбітражний керуючий подає до Мін`юсту письмову заяву про припинення діяльності арбітражного керуючого (додаток 5).

До заяви про припинення діяльності арбітражного керуючого додаються оригінал свідоцтва або його дублікат та посвідчення арбітражного керуючого.

У разі наявності підстав, передбачених статтею 26 Кодексу України з процедур банкрутства, для припинення діяльності арбітражного керуючого Мін`юст приймає рішення про позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, що оформлюється висновком структурного підрозділу Мін`юсту про наявність підстави для анулювання свідоцтва.

Висновок підписує керівник структурного підрозділу Мін`юсту або особа, яка виконує його обов`язки.

Висновок структурного підрозділу Мін`юсту та проєкт наказу Мін`юсту про анулювання свідоцтва подаються структурним підрозділом Мін`юсту для підпису Міністру юстиції України або особі, яка виконує його обов`язки.

Копія наказу Мін`юсту про анулювання свідоцтва надсилається особі, діяльність арбітражного керуючого якої припинено, із супровідним листом за підписом керівника структурного підрозділу Мін`юсту або особи, яка виконує його обов`язки, протягом трьох робочих днів з дня видання наказу Мін`юсту про анулювання свідоцтва.

З аналізу наведених норм вбачається, що однією з підстав припинення діяльності арбітражного керуючого та анулювання його свідоцтва є його власне бажання.

Оцінюючи заяву ОСОБА_1 , зареєстровану в МЮ України 21.04.2021, та долучені до неї оригінали свідоцтва № НОМЕР_1 та посвідчення НОМЕР_1, така не допускала іншого трактування, аніж власне бажання ОСОБА_1 на припинення його діяльності арбітражного керуючого.

Доводи апелянта зводяться до того, що відповідачем ненадіслано на адресу ОСОБА_1 прийнятого рішення - наказу № 1572/5 від 29.04.2021 МЮ України про анулювання свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого від 19.02.2013 НОМЕР_1.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання вимог законодавства, а саме п. 24 Порядку видачі, переоформлення, видачі дубліката та анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого, МЮ України скерувало копію наказу від 29.04.2021 № 1572/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 » на адресу позивача листом від 30.04.2021 № 266/15392/33-21/21.1. Зазначений лист переданий Департаментом для відправлення до Управління забезпечення та документообігу 05.05.2021 і 07.05.2021 надісланий поштою на адресу ОСОБА_1 , що підтверджується відомістю про відправку кореспонденції з печаткою ПАТ «Укрпошта» та фіскальним чеком, витягом з журналу обліку вихідної кореспонденції.

Крім того, листом МЮ України від 22.11.2021 № 112446/136839- 33-21/21.1 відповідач повідомив заявника про відсутність підстав для задоволення заяви та, зокрема, скасування наказу від 29.04.2021 № 1572/5, наданим у відповідь на лист ОСОБА_1 від 08.11.2021 № 01-20/02 (вх. від 17.11.2021 № ). Зазначений лист був переданий Департаментом для відправлення до Управління забезпечення та документообігу 23.11.2021 і 24.11.2021 надісланий поштою на адресу ОСОБА_1 , що підтверджується відомістю про відправку кореспонденції з печаткою ПАТ «Укрпошта» та фіскальним чеком, витягом з журналу обліку вихідної кореспонденції.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується надіслання на адресу ОСОБА_1 прийнятого рішення - наказу № 1572/5 від 29.04.2021 МЮ України про анулювання свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого від 19.02.2013 НОМЕР_1.

Відповідач вчинив всі залежні від нього дії для повідомлення позивача про прийняті рішення за його заявами від 21.04.2021 та 08.11.2021.

Стосовно поновлення ОСОБА_1 свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого, слід зазначити наступне.

Згідно п. п. 2, 3 Порядку видачі, переоформлення, видачі дубліката та анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого наявність свідоцтва є обов`язковою умовою здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Свідоцтво видається Мін`юстом без обмеження строку дії не пізніше ніж на десятий день з дня надходження рекомендації Кваліфікаційної комісії арбітражних керуючих (далі - Комісія) про видачу свідоцтва особі, яка склала кваліфікаційний іспит.

Наказом МЮ від 13.08.2019 № 2535/5, зареєстрованим в МЮ України 15.08.2019 за № 925/33896, затверджено Порядок складання кваліфікаційного іспиту особами, які мають намір здійснювати діяльність арбітражного керуючого.

Цей Порядок визначає організаційні засади проведення кваліфікаційного іспиту (далі - іспит), порядок його складання особами, які мають намір здійснювати діяльність арбітражного керуючого (далі - особи), порядок оцінювання знань на іспиті та встановлення його результату.

Іспит проводиться шляхом проходження особами автоматизованого анонімного тестування відповідно до переліку обов`язкових питань, за якими проводиться навчання осіб, які мають намір здійснювати діяльність арбітражного керуючого, визначеного Міністерством юстиції. Іспит проводить Кваліфікаційна комісія арбітражних керуючих (далі - Кваліфікаційна комісія).

Перелік питань автоматизованого анонімного тестування (тестові питання та завдання) для іспиту розробляє структурний підрозділ Міністерства юстиції, який забезпечує реалізацію повноважень державного органу з питань банкрутства (далі - структурний підрозділ Мін`юсту), та затверджує Кваліфікаційна комісія.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем після анулювання його свідоцтва НОМЕР_1 не складався відповідний кваліфікаційний іспит, а отже, підстав для видачі ОСОБА_1 нового свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого не було.

Також не було і підстав для видачі дублікату свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого відповідно до п. п. 12-15 Порядку видачі, переоформлення, видачі дубліката та анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого. Крім того, позивач про це не просив.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом п. 9 ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

При цьому порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі № 800/301/16, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи-позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18, від 23.12.2019 у справі № 712/3842/17, від 27.02.2020 у справі № 500/477/15-а.

Апеляційний суд погоджується, що позивач під час розгляду справи жодними належними та допустимими доказами не довів перед судом ту обставину, що оскаржуване рішення - наказ № 1572/5 від 29.04.21 Міністерства юстиції України про анулювання свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого від 19.02.2013 НОМЕР_1 - зумовило негативний вплив на його конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року у справі №320/28633/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 17.10.24