Справа № 292/1046/24
Суддя: Лотуга В. Ф.
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 292/1046/24
Номер провадження 2-а/292/7/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року с-ще Пулини

Червоноармійський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Лотуги В.Ф.

секретаря судового засідання Ридановій Г.В.

з участю представника позивача Ткачука В.В.

представника відповідача Дідик С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ткачука Володимира Васильовича до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року представник позивача звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи його тим, що 21.06.2024 відносно ОСОБА_1 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено постанову про адміністративне правопорушення, якою накладено штраф у сумі 17 000 грн. Позивач дану постанову не отримував та не знав про її існування.

14.08.2024 через Єдиний портал державних послуг "Дія" позивач дізнався про відкрите відносно нього виконавче провадження.

Під час ознайомлення 16.08.2024 в Хорошівському ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), з матеріалами виконавчого провадження, позивачу стало відомо про винесену відносно нього відповідачем постанову.

З постановою не погоджується, вважає, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального та адміністративного права, а тому рішення підлягає скасуванню.

Зазначає, що позивача не було належним чином сповіщено про місце і час розгляду справи. Повістку та направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду позивачу не надавалося.

Враховуючи викладене, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 21.06.2024 №6/113, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та справу закрити, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 12500 грн. та судовий збір.

Ухвалою суду від 20.08.2024 поновлено пропущений з поважних причин встановлений законом процесуальний строк звернення до суду позивачу ОСОБА_1 з адміністративним позовом, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд її призначений у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання представника позивача задоволено частково та витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_2 належним чином засвідчені копії документів про реєстрацію юридичної особи - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; належним чином засвідчені копії посадових обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ; матеріали адміністративної справи по постанові № 6/113 від 21.06.2024 щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

16.09.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнають, оскільки позовна заява є безпідставною та необґрунтованою. Уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання законодавства з питань військового обов"язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації, 27.05.2024 позивачу вручено повістку про виклик до шостого відділу, де датою прибуття встановлено 12.06.2024. Про отримання даної повістки позивач особисто підписався в розписці, тому доводи позивача про те, що він повістку не отримував не відповідає дійсності. 12.06.2024 позивач прибув по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак відмовився від отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії (картки медичного огляду) та від проходження військово-лікарської комісії, у зв`язку з чим у присутності свідків складено акт про відмову від проходження медичного огляду. У поясненнях написав "Хочу жити". Відповідно висновок про результати проходження військово-лікарської комісії відсутній, а тому неможливо встановити ступінь придатності позивача та його призначення на особливий період. Отже, позивач ухиляється від визначення ступеню придатності до військової служби, що в свою чергу є ухиленням від призову на військову службу під час мобілізації. Про наявність підстав для відстрочки не повідомляв. Своїми діями (бездіяльністю) позивач порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію" і тим самим під час особливого періоду вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. 12.06.2024 позивача повідомлено про те, що його справа про адміністративне правопорушення розглядатиметься о 10 год. 30 хв. 21.06.2024 в ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується особистим підписом позивача у розписці, а тому його доводи про те, що він не був повідомлений про дату, місце та час розгляду справи про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності. 21.06.2024 за фактом вчинення правопорушення винесено постанову за ч.3 ст.210-1 КУпАП, яку цього ж дня направлено позивачу рекомендованим листом, яку одержав 26.07.2024. З даного приводу доводи позивача, що про оскаржувану постанову дізнався лише 16.08.2024 не відповідають дійсності. Строк на оскарження постанови сплив 05.08.2024, а позивач звернувся до суду лише 19.08.2024, з порушенням строку на оскарження. Постанова відносно ОСОБА_1 складена у відповідності до вимог КУпАП, є законною, а тому скасуванню не підлягає. Щодо строків подання відзиву на позовну заяву, оскаржувана постанова разом з матеріалами були вилучені Житомирською спеціалізованою прокуратурою, тому були позбавлені можливості підготувати відзив та надати разом з ним докази. Оригінал оскаржуваної постанови разом із матеріалами справи повернуті лише 09.09.2024. Заявлені позивачем витрати на правову допомогу вважають необґрунтованими, які не відповідають складності справи та не надано доказів, що він дійсно їх поніс. Просять визнати підстави пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву поважними, поновити строк на подання відзиву та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

16.09.2024, 18.09.2024, 16.10.2024 до суду від представника позивача надійшли відповідь на відзив, додаткові пояснення, в яких просить визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 21.06.2024 №6/113 щодо ОСОБА_1 , а справу закрити. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу (правову) допомогу та судовий збір. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують неможливість подати відзив на позовну заяву у встановлений строк. Клопотання про поновлення пропущеного строку в матеріалах справи не міститься. У поданому відзиві на позовну заяву представником відповідача, відсутні підтверджуючі документи, які б засвідчували повноваження представника, а тому відзив та документи подані особою, яка не має правосуб`єктності та процесуальної дієздатності. Долученим чеком рекомендованого листа АТ "Укрпошта" №8510 не підтверджується отримання позивачем постанови про адміністративне правопорушення. У даному трекінгу відображається, що 23.07.2024 рекомендований лист повернуто за зворотною адресою (відсутність адресата за вказаною адресою) та 26.07.2024 відправлення вручено за довіреністю відповідачу. Копію листа Житомирської спеціалізованої прокуратури від 02.09.2024 вважає неналежним доказом, так як відсутня можливість прочитати його зміст. Хід вилучення даної справи органом прокуратури, як і підстави, відповідачем документально не підтверджено. Акт про відмову від проходження медичного огляду не являється належним доказом, оскільки бланк не відповідає нормам чинного законодавства, відсутній підпис особи, яка його склала та позивача, його пояснення, якими підтверджується його відмова від медичного огляду, контактні дані свідків, які можуть бути працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , що викликає сумніви в їх неупередженості та вказувати на їх пряму зацікавленість в даній справі. Повістку та направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду позивачу не надавалися. В матеріалах справи відсутні повістки для проходження лікарської комісії позивача, направлення на проходження медичного огляду позивача та копія журналу реєстрації направлення на військово-лікарську комісію, що підтверджує протиправність дій відповідача.

03.10.2024 до суду від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив та додаткові пояснення, в яких зазначає, що у відповіді на відзив представник позивача стверджує, що відповідачем не виконано ухвалу суду, не надано витребувані документи та відзив вчасно, з порушенням строків. Дані твердження не відповідають дійсності, оскільки відповідач був позбавлений можливості підготувати відзив разом із доказами, оскільки оригінал оскаржуваної постанови разом із матеріалами справи були їм повернуті з прокуратури лише 09.09.2024. Просили визнати підстави пропуску строку на подання відзиву поважними та поновити його. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_4 має в своєму складі дев`ять відділів, які здійснюють завдання та функції та території Житомирського району, тоді як наявний лише один працівник юридичного профілю. Представником ІНФОРМАЦІЯ_5 , який наділений повноваженнями представляти його інтереси, як суб"єкта владних повноважень є його безпосередній керівник - начальник ОСОБА_2 та головний спеціаліст командування - держслужбовець ОСОБА_3 . Відомості про відповідача включені до ЄДР, проте відсутні у вільному доступі, оскільки становлять державну таємницю, а тому документом, що підтверджує реєстрацію відповідача є довідка №139/21 з відомчого обліку МОУ в ЄДР. Діяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 є законною, здійснюється відповідно до вимог законодавства. ІНФОРМАЦІЯ_6 є відокремленим підрозділом відповідного ІНФОРМАЦІЯ_4 , має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та здійснює свою діяльність на підставі положення про районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Твердження представника позивача, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 не наділений повноваженнями проводити розгляд справ про адміністративні правопорушення є безпідставним. Вважає акт відмови від проходження медичного огляду належним доказом, складений в передбаченому законом порядку. В графі "пояснення" позивач написав причину відмови "Хочу жити" під чим і підписався, що підтверджує факт відмови від проходження ВЛК. Також, виписувалися направлення та карта обстеження, проте позивач відмовився від всього, що йому пропонувалося, тому вони фактично є неврученими. Повістка про виклик позивача для направлення на ВЛК вручалася під особистий підпис 27.05.2024. Оскаржувана постанова складена відповідно до вимог КУпАП, є законною, винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені керівними документами та передбачені Конституцією та законами України, а тому скасуванню не підлягає.

Позивач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити з підстав і обґрунтувань викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, письмових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у їх задоволенні відмовити з підстав наведених у відзиві та письмових поясненнях.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі ст. 5 КАС України вбачається, що кожному гарантується право на захист його прав, свобод або законних інтересів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 26 червня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 винесено постанову №6/113 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 17000 грн.

За змістом постанови № 6/113 від 21.06.2024, ОСОБА_1 , 12.06.2024 прибув по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою направлення його для проходження медичного огляду та відповідно визначення призначення на особливий період. Однак, 12.06.2024 ОСОБА_1 відмовився від отримання картки медичного огляду, проходження медичного огляду, тому було складено акт про відмову від проходження медичного огляду в присутності свідків. Відповідно, висновок про результати військово-лікарської комісії відсутній, в зв"язку з цим встановити ступінь придатності та призначення на особливий період не є можливим. Отже, ОСОБА_1 ухиляється від визначення ступеню придатності його до військової служби, що в свою чергу є ухиленням від призову на військову службу під час мобілізації. На момент складання постанови ОСОБА_1 не оспорив допущене порушення шляхом надання підтверджуючих документів, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення. Відповідно до акту про відмову від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби встановлено, що під час вручення картки для проходження медичного огляду ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився від її отримання та проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, мотивуючи тим, що хоче жити. Отже, ОСОБА_1 під час загальної мобілізації маючи обов`язок з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 для направлення на проходження медичного огляду та визначення його призначення на особливий період, грубо порушуючи вимоги ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" відмовився від проходження медичного огляду та відповідно визначення призначення на особливий період. Своїми умисними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

У постанові зазначено, що її копію надіслано ОСОБА_1 поштовим оператором " ІНФОРМАЦІЯ_7 ".

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №75693274 від 02.08.2024 Хорошівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), відкрито виконавче провадження з виконання постанови №6/113, виданої 21.06.2024 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 34000 грн.

Згідно акта про відмову від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії від 12.06.2024, вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду, пояснивши, що хоче жити. Акт складений начальником групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 в присутності свідків, який затверджений начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 12.06.2024. В акті відображено, що ОСОБА_1 доведені вимоги відповідних норм КК України та КУпАП, Правила військового обліку та відповідальність за їх порушення.

Відповідно до розписки на ім"я ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 год. 12.06.2024, вбачається, що він її одержав 27.05.2024.

Згідно розписки, повістку про виклик на розгляд справи на ім`я ОСОБА_1 про з"явлення до ІНФОРМАЦІЯ_8 на 10 год. 30 хв. 21.06.2024, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, ОСОБА_1 одержав особисто 12.06.2024.

Відповідно до направлення виписаного начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 № 639 від 12.06.2024, ОСОБА_1 , направлявся для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров"я, у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період та на ньому зазначено "відмова".

Також мається карта обстеження та медичного огляду відносно військовозобов"язаного ОСОБА_1 , на якій зазначено "відмова", акт від 12.06.2024.

Згідно повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 № 6/2276 від 25.06.2024, ОСОБА_1 надіслано постанову № 6/113 від 21.06.2024 за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, роз`яснено порядок її оскарження та сплату штрафу.

Згідно фіскального чеку Укрпошти, на ім`я ОСОБА_1 в с. Стара Олександрівка 28.06.2024 направлено рекомендованого листа.

Відповідно до довідки №139/21 Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України, виданої 28.09.2021, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місцезнаходження м.Житомир, організаційно-правова форма відокремлений підрозділ, вид діяльності діяльність у сфері оборони.

Згідно витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 №57 від 09.03.2022, підполковника ОСОБА_2 призначено з 09 березня 2022 року на посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Як вбачається з витягу з Положення про ІНФОРМАЦІЯ_6 , начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 на ряду з іншими має право розглядати у випадках, передбачених законодавством, справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення.

Відповідно до ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення (ст.251 КУпАП) є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.

У відповідності до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ч.5 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких зокрема віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі ст. 280 КУпАП вбачається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи зокрема про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (стаття 210-1). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно частин 7, 8 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують зокрема районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України. Діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки спрямовується Міністерством оборони України.

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 154 від 23.02.2022, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Пунктами 12, 13 Положення передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки представляє інтереси Збройних Сил у відносинах з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, іншими державними органами, підприємствами та громадянами на відповідній території. Керівник має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.

З викладених норм законодавства вбачається, що керівники районних ТЦК та СП, яким також є начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 , наділені повноваженнями про розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 210-1 КУпАП та накладати за їх вчинення адміністративні стягнення. З даного приводу, доводи представника позивача щодо відсутності таких повноважень у керівників районних ІНФОРМАЦІЯ_4 є безпідставними та суперечать зазначеним вище нормам законодавства.

У частині 3 ст. 210-1 КУпАП визначена відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Згідно ч.1 ст. 210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Дана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для їх встановлення необхідно керуватись положеннями інших нормативно-правових актів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон України "Про борону України", Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів" затверджений постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 "Про загальну мобілізацію" на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації.

З огляду на викладене, з 24 лютого 2022 року на всій території Україні триває особливий період.

Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ст.39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно ст.1 Закону, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

За приписами ч.2 ст.4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до частин 5, 6 ст.4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Згідно ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п. 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16 травня 2024 року, вбачається, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями і поширюється зокрема і на військовозобов`язаних та резервістів.

Аналізуючи вищенаведені положення нормативно-правових актів, встановлено, що відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, адже Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України чітко регламентований прямий обов`язок громадянина проходити ВЛК з метою якісного проведення медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби.

Відповідно п.3.8. Положення, постанова ВЛК про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду. Тобто військовозобов`язані повинні один раз на рік проходити медичне обстеження.

Суд виходить з того, що проходження ВЛК є не правом, а встановлений законом обов`язок військовозобов`язаного, за порушення якого настає передбачена відповідальність.

Згідно пункту 3 додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Судом встановлено, що уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання законодавства з питань військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації, 27.05.2024, позивачу вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де датою прибуття встановлено 12.06.2024 на 09 год. Про отримання даної повістки позивач особисто поставив підпис в розписці, про що свідчить відрізний корінець повістки.

ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним, прибувши 12.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 в порушення встановленого законом обов`язку, відмовився від проходження медичного огляду та отримання направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації.

Викладене підтверджується дослідженими судом письмовими доказами, а саме: актом про відмову від проходження медичного огляду від 12.06.2024, складеного начальником групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 у присутності трьох свідків та особистої участі ОСОБА_1 , який у розділі поясненнях, зауваження, особисто написав "хочу жити". Під час складання акту, ОСОБА_1 доведені вимоги відповідних норм КК України та КУпАП, Правила військового обліку та відповідальність за їх порушення.

Також, відмова ОСОБА_1 у виконанні обов`язку військовозобов`язаного щодо проходження медичного огляду та в отриманні картки для проходження медичного огляду підтверджується виписаним направленням №639 від 12.06.2024 на його ім`я начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 та карткою медичного обстеження військовозобов`язаного, на яких міститься відмітка про відмову, акт від 12.06.2024.

У відповіді на відзив та письмових поясненнях, представник позивача зазначає, що акт про відмову від проходження медичного огляду не являється належним доказом, оскільки бланк не відповідає нормам чинного законодавства, відсутній підпис особи, яка його склала та позивача, його пояснення, якими підтверджується його відмова від медичного огляду, контактні дані свідків, які можуть бути працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , що викликає сумніви в їх неупередженості та вказувати на їх пряму зацікавленість в даній справі.

З доводами представника про те, що акт не є належним доказом суд не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.

В акті про відмову від проходження медичного огляду зазначена дата - 12.06.2024, вказана особа, що складала та її посада, а також дані на військовозобов`язаного ОСОБА_1 , щодо якого складено акт, та відображено відповідні підстави - відмова від проходження медичного огляду. З актом особисто ознайомився ОСОБА_1 та підписав його, а у розділі пояснення (зауваження), зазначив - "хочу жити". Також, факт відмови підтверджено і трьома свідками, П.І.Б., яких вказано та наявні підписи останніх. Акт затверджено начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З викладеного вбачається, що в документі зафіксовані фактичні дані, які мають пряме відношення до виконання військовозобов`язаним встановлених законом обов`язків, а тому такий документ є належним доказом в справі про адміністративне правопорушення.

На основі зафіксованих в акті даних, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлювалась наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність ОСОБА_1 в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд вважає, що відсутність в акті підпису особи, яка його склала, за наявності відповідних даних на таку особи, а також даних на особу, щодо якої його складено, підписання документу ОСОБА_1 та свідками, а також затвердження акту начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 , не є істотним порушення КУпАП та прав позивача, а тому такий документ є допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення на підтвердження зазначених у ньому обставин та доведеності вини особи.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Як вбачається зі ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Під час розгляду справи не встановлено порушення прав ОСОБА_1 щодо його участі під час розгляду справи, оскільки він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак не з`явився і про причини неявки не повідомив.

Вказане підтверджується розпискою від 12.06.2024 на ім`я ОСОБА_1 про виклик на 10 год. 30 хв. 21.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-3 КУпАП.

З огляду на викладене, у відповідача відповідно до ст. 268 КУпАП, якою передбачено, що при розгляді справ про адміністративне правопорушення за ст.210-1 цього Кодексу, присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, були всі підстави для розгляду матеріалів щодо ОСОБА_1 без його участі з прийняттям відповідного рішення.

Досліджені судом письмові докази, на переконання суду, свідчать про те, що ОСОБА_1 належним чином був повідомлений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 12.06.2024, відмовився від проходження медичного огляду ВЛК за направленням районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тим самим позивач порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Після розгляду справи ОСОБА_1 , відповідно до ст.285 КУпАП, Укрпоштою надіслано копію постанови №6/113 від 21.06.2024, що підтверджується повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_1 № 6/2276 від 25.06.2024 та фіскальним чеком Укрпошти про направлення рекомендованого листа позивачу 28.06.2024.

Враховуючи вищевикладені вимоги закону, а також беручи до уваги зазначені обставини, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки останній будучи військовозобов`язаним відмовився від проходження медичного огляду за направленням територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особливий період, тим самим порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Водночас, відомості відносно того, що позивач ОСОБА_1 не має статусу військовозобов`язаного, чи має підстави для відстрочки від призову під час мобілізації матеріали адміністративної справи не містять і позивачем не надано.

При цьому, суд не бере до уваги твердження представника позивача відносно того, що позивачу ОСОБА_1 не було відомо про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки дане твердження спростовується розпискою на ім`я ОСОБА_1 про виклик на 10 год. 30 хв. 21.06.2024, яку він одержав 12.06.2024 та особисто підписав її.

З приводу твердження представника позивача про те, що до матеріалів справи не долучено докази реєстрації відповідача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та відсутні відповідні відомості в ЄДР, а тому відповідач не має відповідної правосуб`єктності, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно частин 1, 3 ст.43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається зокрема за органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами). Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

З дослідженої в суді довідки № 139/21 від 28.09.2021 виданої Головним управлінням майна та ресурсів МОУ з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємці та громадських формувань, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 присвоєно як відокремленому підрозділу у сфері оборони відповідний ідентифікаційний код.

У довідці міститься примітка про те, що включення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України здійснюється відповідно до вимог п.4 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", п.5 Положення про ЄДРПОУ, затвердженого постановою КМУ від 22.01.1996 № 118.

За змістом ч.4 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що до єдиного державного реєстру не заносяться відомості, що становлять державну таємницю.

Відповідно до п.5 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою КМУ від 22 червня 2005 року №499, присвоєння ідентифікаційних кодів з Реєстру здійснюється відповідними центральними органами виконавчої влади - суб`єктам, відомості про які становлять державну таємницю. Таким органам Держкомстат передає ідентифікаційні коди для ведення відомчого обліку. Порядок передачі ідентифікаційних кодів для присвоєння їх суб`єктам затверджується Держкомстатом разом з відповідними центральними органами виконавчої влади.

Згідно п.1 ст.8 Закону України "Про державну таємницю" до державної таємниці у порядку, встановленому цим Законом, відноситься інформація у сфері оборони, зокрема про зміст стратегічних і оперативних планів та інших документів бойового управління, підготовку та проведення військових операцій, стратегічне та мобілізаційне розгортання військ, а також про інші найважливіші показники, які характеризують організацію, чисельність, дислокацію, бойову і мобілізаційну готовність, бойову та іншу військову підготовку, озброєння та матеріально-технічне забезпечення Збройних Сил України та інших військових формувань.

Отже, із зазначеного можна зробити висновки, що відомості про ІНФОРМАЦІЯ_11 , як відокремлений підрозділ відповідного обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не вносились, у зв`язку з тим, що вони становлять державну таємницю.

З даного приводу, твердження представника позивача про відсутність правосуб`єктності у відповідача є безпідставними. ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрований у встановленому законодавством порядку, якому згідно цього порядку і присвоєно ідентифікаційний код.

Крім того, відповідач є суб`єктом владних повноважень, як орган державної влади без права юридичної особи, та володіє адміністративною процесуальною правоздатність та дієздатністю.

Під час розгляду справи, не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про те, що оскаржувану постанову ОСОБА_1 отримав 26.07.2024, оскільки згідно відстеження Укрпошти рекомендоване відправлення від 28.06.2024 повернуто відповідачу у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою та вручено за довіреністю 26.07.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №536/583/17).

У відповідності до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши надані сторонами докази, суд доходить висновку, що відповідачем доведено належними, достатніми та допустимими доказами, законність оскарженої постанови, яка винесена у межах повноважень відповідача, в порядку та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуваннях усіх обставин справи, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, а доводами позивача та його представника не спростовуються викладені у постанові висновки.

Доводи представника позивача на які він посилається як на підстави незаконності та необґрунтованості оскаржуваної постанови, свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли.

Долучені до пояснення представника позивача копії посвідчення учасника бойових дій та офіцера ЗСУ на ім`я ОСОБА_6 , довідки до акту огляду МСЕ від 02.07.2024 на ім`я ОСОБА_7 , трудової книжки на ім`я позивача, суд до уваги не бере, оскільки не спростовують встановлені судом обставини та не являються визначеними законом підставами для невиконання або звільнення ОСОБА_1 від обов`язків, передбачених ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб"єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб"єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб"єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Обґрунтовуючи цю постанову, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать на ряду з іншими і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України ).

Згідно із положеннями ст.139 КАС України при задоволенні позову суд стягує із відповідача судові витрати по справі, а враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, відсутні і підстав для стягнення з відповідача судових витрат у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 257-263, 286, 293 КАС України,-

У Х В А Л И В :

Постанову №6/113 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 21.06.2024 щодо ОСОБА_1 винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 залишити без змін, а позовну заяву, без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_13 , знаходиться в м.Житомирі, ідентифікаційний код - НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 18.10.2024.

Суддя В.Ф.Лотуга