Справа № 420/29029/23
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому просить суд визнати протиправними дії начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни по відмові у наданні інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 16 вересня 2023 року про надання: копії заяви № 10-8-02-3555 від 15.02.2023 директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 про проведення лінгвістичного авторознавчого дослідження, копії договору між Київським КНІСЕ та ДБР щодо цього дослідження та копії платіжного документу ДБР про оплату за проведення цього дослідження; зобов`язати Державне бюро розслідувань надати ОСОБА_1 копію заяви № 10-8-02-3555 від 15.02.2023 директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 про проведення лінгвістичного авторознавчого дослідження, копію договору між Київським КНІСЕ та ДБР щодо цього дослідження та копію платіжного документу ДБР про оплату за проведення цього дослідження, мотивуючи це тим, що він звернувся до відповідача із запитом про публічну інформацію на який надана відмова у задоволенні запиту, що суперечить ч.5 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI чим створено перешкоди у доступі до публічної інформації, надання якої є обов`язком розпорядника інформації.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена на суддю ОСОБА_3.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_3. від 30 жовтня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Разом з тим (враховуючи рішення Вищої ради правосуддя №1872/0/15-24 від 18 червня 2024 року ОСОБА_3 звільнено з посади судді Одеського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку), 20.06.2024 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду, адміністративну справу №420/29029/23 передано для розгляду судді Іванову Е.А.

Ухвалою судді від 26.06.2024 року прийнято до провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії , та вирішено розпочати розгляд даної справи спочатку.

16.11.2023 року від представника відповідача Державного бюро розслідувань до суду надійшов відзив на позов у якому він просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав того, що звертаючись з відповідним запитом щодо надання копії заяви про проведення лінгвістичного авторознавчого дослідження, копії договору з КНДІСЕ щодо проведення такого дослідження та копії платіжного документа про оплату за його проведення ОСОБА_1 не зазначено з якою метою та для яких цілей запитується відповідна інформація.

Хаотичне направлення запитів про надання публічної інформації без визначеної мети та цілей не є безумовною підставою для надання будь-якої публічної інформації на запит у відповідності із приписами статті 10 Конвенції. Водночас інформація, дані або документи, до яких вимагається доступ, як правило, повинні відповідати критерію суспільного інтересу, щоб призвести до необхідності їхнього поширення відповідно до Конвенції. Така необхідність може існувати, коли, inter alia, поширення інформації забезпечує прозорість у порядку ведення державних справ та у питаннях, що становлять інтерес для суспільства в цілому, і таким чином, дозволяє широкій громадськості брати участь у державному управлінні (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Центр демократії та верховенства права проти України» (пункт 84). Суспільний інтерес виникає щодо питань, які впливають на громадськість настільки, що вона може на законних підставах цікавитися ними, які привертають її увагу або які значно стосуються її, особливо якщо такі питання впливають на добробут громадян чи життя громади. Це також стосується питань, здатних призвести до значних суперечок щодо важливих соціальних викликів або проблем, про які громадськість бажатиме отримати інформацію. Суспільний інтерес не може зводитися до прагнення громадськості отримати інформацію про приватне життя інших людей або до бажання аудиторії дізнатися сенсацію чи навіть до вуаєризму. Для того, щоб з`ясувати, чи має документ важливе загальне значення, необхідно оцінити його в цілому з урахуванням контексту, в якому він з`являється (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Центр демократії та верховенства права проти України» (пункт 85). Тоді як запит про надання публічної інформації ОСОБА_1 не містить обґрунтування суспільної важливості запитуваної інформації від правоохоронного органу.

Дослідивши зміст заяв по суті справи, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Обставини справи.

ОСОБА_1 16.09.2023 року звернувся до Державного бюро розслідувань із електронним запитом на інформацію підписаним електронним цифровим підписом у якому просив надати йому копію заяви №10-8-02-3555 від 15.02.2023 року директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 про проведення лінгвістичного авторознавчого дослідження стосовно авторства окремих процесуальних документів підготовлених адвокатом ОСОБА_1., копії договору між Київським КНІСЕ та ДБР щодо цього дослідження та копії платіжного документу ДБР про оплату за проведення цього дослідження (а.с.6)

За результатами розгляду його заяви відповідач начальник відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблова О. О. листом вих.22.09.2023р. №448ПІ/10-13-06-418/23 повідомила про продовження строку розгляду зазначеного запиту на інформацію до 20 робочих днів(а.с.10).

13.10.2023 року відповідачем начальником відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згібловою О. О. за вих №448ПІ/10-13-06-456/23 надана відповідь, що зазначений запит про надання публічної інформації не містить з якою метою та для яких цілей запитується така інформація, та обґрунтування суспільної важливості запитуваної інформації (а.с.14).

З вказаною відмовою у наданні інформації позивач не погодився та звернувся до суду з позовом.

Джерела права та висновки суду.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» №2939 від 13.01.2011р. визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес (надалі Закон № 2939).

Як встановлено судом інформація, яку намагався отримати позивач підпадає під поняття «публічної», зміст якої розкритий у ч. 1 та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939, згідно яких, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Та відповідач не заперечує того, що інформація яку запросив позивач є у нього та створена під час його діяльності.

Згідно п. 1. ч. 1 ст.13 Закону України №2939 розпорядниками інформації для цілей цього Закону серед інших визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про доступ до публічної інформації» для забезпечення збереження та доступу до публічної інформації документи, що знаходяться у суб`єктів владних повноважень, підлягають обов`язковій реєстрації в системі обліку.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Згідно п.2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом: наданні інформації за запитами на інформацією.

Системний аналіз визначення публічної інформації, наведеного у статті 1 Закону N 2939-VI, та переліку розпорядників публічної інформації, наведеного у статті 13 цього Закону, дає підстави для висновку, що вся інформація, яка перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади АРК, інших суб`єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання, є публічною.

При цьому обов`язок щодо надання публічної інформації на запит покладено безпосередньо на розпорядника публічної інформації, тобто на того суб`єкта владних повноважень, у володінні якого знаходиться відповідна запитувана публічна інформація.

Верховний суд у справі №806/1687/17 від 22 січня 2020 року наголосив, що відповідно до частини 2 статті 19 Закону № 2939-VI, запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні та без пояснення причини подання запиту.

Крім того, позивач не повинен був роз`яснювати відповідачу у заяві мету та для яких цілей вона запитується, щодо заяви та копії договору так як вона стосувалась особисто його.

Стаття 22 Закону України № 2939 визначає випадки за яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Та в оскаржуваної відповіді відповідачем жодного з вказаних випадків не зазначено.

Перелік інформації з обмеженим доступом визначений у статті 6 ЗУ №2939 та такою є:

1) конфіденційна інформація;

2) таємна інформація;

3) службова інформація.

2. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Суд враховує, що відповідач не вказував у відмові в наданні інформації, що вона є з обмеженим доступом у розумінні частини першої статті 6, а тому підстав для перевірки прийнятого рішення судом з застосуванням «трискладового тесту» відсутні.

Відповідач у відзиві посилався на правову позицію Верховного суду по справі №9901/5998/19 проте обставини по цій справі є різними.

Згідно п.5 ст.6 ЗУ №2939 не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених частиною другою статті 23 Закону України "Про основи національного спротиву")

Стаття 10 ЗУ №2939 встановлює право кожної особи:

1) знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом;

2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається;

3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону;

4) на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів;

5) на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом.

2. Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

3. Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані:

1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом;

2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом;

3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб;

4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

4. Зберігання інформації про особу не повинно тривати довше, ніж це необхідно для досягнення мети, задля якої ця інформація збиралася.

5. Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені.

Виходячи з того, що позивач мав намір отримати у розпорядника інформації доступ до інформації, яка збирається про нього, та щодо розпорядження відповідачем бюджетними коштами при здійсненні закупівлі робіт і послуг за бюджетні кошти, то відмова відповідача у наданні йому інформації, яка не підпадає під обмеження у доступі та за відсутності випадків визначених ст.22 ЗУ №2939 є протиправною.

Позивач висунув вимогу у позові до Начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни щодо протиправності дій по відмові у наданні інформації, проте суд враховує, що він звертався з запитом до державної установи Державного бюро розслідувань, яка є розпорядником інформації в розумінні ст.13 ЗУ №2939, що відповідає положенням Закону, а не до начальника відділу, та відповідь -відмову йому надавала саме ця установа в особі працівника до функціональних обов`язків якої віднесено вирішення цих питань, а тому саме ДБР є належним відповідачем у цій вимозі.

Суд зазначає, що вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх установлених обставин, суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорюване таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від з`ясованого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під ефективним поновленням слід розуміти реальний позитивний вплив судового рішення про задоволення позову на виявлену під час судового розгляду обставину порушення/невизнання/оспорення або запобігання виникненню спору щодо права, на захист якого був поданий позов.

Та з метою ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає необхідним визнати протиправними дії Державного бюро розслідувань щодо відмови у наданні публічної інформації позивачу та зобов`язання Державне бюро розслідування надати позивачу копію заяви № 10-8-02-3555 від 15.02.2023 директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 про проведення лінгвістичного авторознавчого дослідження, копії договору між Київським КНІСЕ та ДБР щодо цього дослідження та копії платіжного документу ДБР про оплату за проведення цього дослідження.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню частково.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивач при зверненні до суду з позовом оплатив судовий збір за платіжною інструкцією від 20.10.2023р. №0.0..1 в сумі 1073,60грн.

Враховуючи, що суд встановив протиправність оскаржуваної відмови та частково задовольнив вимоги, то з відповідача Державного бюро розслідування на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого ним судового збору у розмірі 1073,60грн.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Державного бюро розслідування викладену у листі від 13.10.2023 року вих.№448ПІ/10-13-06-456/23 у наданні ОСОБА_1 публічної інформації.

Зобов`язати Державне бюро розслідувань надати ОСОБА_1 копію заяви № 10-8-02-3555 від 15.02.2023 про проведення лінгвістичного авторознавчого дослідження, копію договору між Київським КНІСЕ та ДБР щодо цього дослідження та копію платіжного документу ДБР про оплату за проведення цього дослідження.

Стягнути з Державного бюро розслідувань за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,69грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ) рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: Державне бюро розслідувань (вул. Симона Петлюри, буд.15, м.Київ, 01032) .

Відповідач: Начальник відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблова Оксана Олексіївна (вул. Симона Петлюри, буд.15, м.Київ, 01032).

Суддя Е.А.Іванов