Справа № 460/6686/24
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2024-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2024 року м. Рівне №460/6686/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
довійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просила:

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненадання відповіді та не проведення виплати допомоги на поховання загиблого військовослужбовця та виплати недоотриманого грошового забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , для його матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України призначити і виплатити допомогу на поховання загиблого військовослужбовця та недоотриманого грошового забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , для його матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотивуючи вимоги позову ОСОБА_1 зазначала, що є матір`ю загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойових завдань. Повідомляла, що у загиблого є син - ОСОБА_3 , який проживав разом з батьком та позивачкою (бабусею). Зазначала, що сторона позивача зверталася із заявами про виплату недоотриманого грошового забезпечення загиблого та одноразової грошової допомоги на поховання, проте відповіді та відповідних виплат не отримала. Просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 26.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено строк для подачі відзиву, витребувано додаткові докази: докази на підтвердження отримання заяв позивача про призначення і виплату допомоги на поховання та недоотриманого грошового забезпечення загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 , а також докази надання відповідей на такі заяви; докази на підтвердження нарахування і виплати ОСОБА_1 допомоги на поховання та недоотриманого грошового забезпечення загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 або ж докази на підтвердження неможливості проведення зазначених виплат.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позов від 10.07.2024, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції про те, що позивач, яка є матір`ю загиблого військовослужбовця, не має права на недоотримане грошового забезпечення такого загиблого, оскільки законним представником неповнолітнього сина вказаного військовослужбовця є мати неповнолітнього - ОСОБА_4 . Крім того, зауважував, що твердження позивача про ненадання відповіді на звернення про виплату коштів не відповідає дійсності. Заява про долучення документів та надання інформації щодо проведення виплат надійшла до військової частини НОМЕР_1 23.05.2024 (вх.№27211). За результатами опрацювання заяви було надано відповідь від 23.06.2024 №6610, у якій наведено підстави відмови ОСОБА_1 у виплаті недоотриманого грошового забезпечення. За наведеного, відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

18.07.2024 позивач подала до суду відповідь на відзив, у якій висловила свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення.

Згідно з ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено і не є спірним у справі, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є матір`ю військовослужбовця - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 09.09.2022 №450 ОСОБА_2 з 29.08.2022 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Сповіщенням про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 військова частина НОМЕР_1 просила ІНФОРМАЦІЯ_5 сповістити ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про те, що її син, головний сержант роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у м.Вінниця від отриманих 26 листопада 2023 року у районі н.п. Степове Покровського району Донецької області поранень, під час виконання бойових завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини.

18.12.2023 позивач звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою для подальшої передачі до військової частини НОМЕР_1 , в якій, у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок поранень, отриманих при виконанні обов`язків служби, її сина, ОСОБА_2 , просила виплатити їй належні суми недоотриманого грошового забезпечення (в т.ч. допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань) та одноразову допомогу на поховання.

01.01.2024 ІНФОРМАЦІЯ_5 подав на адресу військової частини НОМЕР_1 заяву матері загиблого військовослужбовця, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , для виплати суми недоотриманого грошового забезпечення (в т.ч. допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань) та одноразової допомоги на поховання згідно постанови Кабінету Міністрів України №680 від 05.10.2016.

У такому листі також зазначено про те, що за наявною в ІНФОРМАЦІЯ_7 інформацією, неповнолітня дитина військовослужбовця проживає з бабусею, перебуває на її утриманні, щодо матері відкрито судове провадження про позбавлення батьківських прав.

За змістом листа до його матеріалів було додано:

-довідку про смерть на отримання допомоги на поховання;

-довідку про дату та місце поховання;

-копію лікарського свідоцтва про смерть;

-копію свідоцтва про смерть;

-заяву матері на виплату коштів;

-копію паспорта матері;

-копію ідентифікаційного номера матері;

-копію рішення про розірвання шлюбу;

-копію свідоцтва про народження дитини;

-копію свідоцтва про смерть батька;

-копію позовної заяви про позбавлення батьківських прав на неповнолітнього сина загиблого;

-копію ухвали суду щодо розгляду справи;

-довідку сільської рад про те, що мати перебуває на утриманні сина;

-копію акта обстеження умов проживання;

-копію акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї Кузьмівської гімназії;

-акт обстеження матеріально-побутових умов проживання та виховання дитини від 1.12.2023.

08.04.2024 представник позивача зверталася до відповідача з адвокатським запитом, у якому просила надати:

-інформацію/довідку/розрахунок стосовно розміру грошового забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види (грошова допомога для оздоровлення, додаткова винагорода, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань тощо) за весь місяць, у якому військовослужбовець ОСОБА_2 загинув (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ), місце реєстрації: АДРЕСА_2 , які підлягають відплаті для членів сім`ї загиблого;

-інформацію чи здійснено виплату грошового забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 для членів сім`ї;

-інформацію про причини не виплати матері ОСОБА_1 , яка є непрацючим пенсіонером грошового забезпечення після смерті військовослужбовця ОСОБА_2 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Доказів надання відповіді на вказаний адвокатський запит матеріали справи не містять.

15.04.2024 ОСОБА_1 надіслала на адресу військової частини НОМЕР_1 заяву про долучення документів та надання інформації щодо проведення виплат.

За змістом означеної заяви, позивач додатково до заяви від 18.12.2024 повідомляла, що є непрацюючим пенсіонером, що підтверджує її тяжкий фінансовий стан та перебування на утриманні її загиблого сина, що також підтверджено довідкою селищної ради, яка долучена разом із поданою нею заявою, а також вказувала про здійснення нею поховання сина та понесення відповідних витрат, з огляду на це.

Зауважувала, що станом на момент звернення з повторною заявою нею не отримано жодної грошової виплати, зокрема, недоотриманого грошового забезпечення військовослужбовця на день смерті та всіх розрахункових коштів, а також одноразової допомоги на поховання, у зв`язку з чим позивач вважала за необхідне повторно звернутися про виплату вищезазначених коштів.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просила:

1) долучити до її заяви на отримання виплати за загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 наступні документи:

-копію позовної заяви про позбавлення батьківських прав;

-копія ухвали про відкриття провадження;

-копію актів обстеження умов;

-копію пенсійного посвідчення;

-копію довідки №385 від 07.12.2023;

-копію психолого-педагогічної характеристики від 07.12.2023;

-копію рішення від 17.01.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав матір ОСОБА_4 ;

-копію ухвали про закриття кримінального провадження та копію вироку Костопільського районного суду Рівненської області (щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_4 матір`ю онука);

-копію листа №134 від 29.12.2023;

-копію листа №22 від 04.01.2024;

-копію поданої заяви про отримання грошового забезпечення від 18.12.2023 з супровідним листом ТЦК;

-копію довідки-характеристики від 10.02.2024;

-копію довідки з банківськими реквізитами;

2) виплатити ОСОБА_1 , як матері загиблого військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , суми недоотриманого грошового забезпечення (в т. ч. матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення) та одноразової допомоги на поховання згідно постанови КМУ №680 від 05.10.2016 на підстав поданої раніше заяви від 18.12.2023;

3) повідомити про причини не проведення виплати недоотриманого грошового забезпечення (в т. ч. матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення) та одноразової допомоги на поховання позивачу, як матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дата смерті, станом на момент звернення.

У відповідь на заяву від 15.04.2024 (вх..№27211 від 23.05.2024) відповідач листом від 23.06.2024 №6610 повідомив про відсутність достатніх правових підстав для задоволення заяви про виплату недоотриманого ОСОБА_2 до дня смерті грошового забезпечення.

У листі зазначено, що відповідно до пункту 1 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260, у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає,- повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей на теперішній час.

Як вбачається із наданих позивачем документів, у загиблого ОСОБА_2 є неповнолітній син ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Законним представником ОСОБА_3 є його мати - ОСОБА_4 , яка є колишньою дружиною ОСОБА_2 .

Поряд з цим, у листі вказано, що відповідно до пункту 3.3 розділу ІІІ Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.07.2008 № 1269/5, для отримання допомоги на поховання при державній реєстрації смерті видається витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про смерть.

Відтак, для отримання допомоги на поховання позивачу слід надати до військової частини НОМЕР_1 оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смертъ.

Не погоджуючись із діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернулась д суду зданим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст.2 Закону №2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 1 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У відповідності до ч.2-4 ст. 9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.6 ст.9 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації.

Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, 07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

У разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Компенсація за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців, у разі їх загибелі (смерті), виплачується відповідно до Порядку виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2024 року № 37 (п.1, 2 Розділу ХХХ Порядку №260).

Отже, відповідно до наведених вище норм права, належне, але не отримане військовослужбовцем до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення виплачується рівними частками:

1) дружині військовослужбовця (якщо є зареєстрований шлюб), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку)

2) особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців або батькам військовослужбовців, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

Тобто, пункт 1 розділу ХХХ Порядку № 260 вказує про виплату військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, неотриманого ним до дня смерті (загибелі) грошового забезпечення, дружині (чоловіку).

У разі якщо дружини (чоловіка) військовослужбовця немає, то така виплата проводиться іншим членам його (її) сім`ї, а саме: повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

При цьому, пункт 1 розділу ХХХ Порядку № 260 встановлює чіткий перелік осіб, яким виплачується грошове забезпечення військовослужбовця, а саме: його дружині (чоловіку). У разі якщо її (його) немає, то вказано перелік осіб, які мають право на таку виплату, та черговість. Словосполучення "а також" стосується інших членів сім`ї та осіб, які перебувають на його утриманні, тобто у разі відсутності дружини (чоловіка) військовослужбовця, а не разом з нею (ним).

Правові висновки аналогічного характеру викладені у постанові Верховного Суду від 30.09.2024 у справі №560/16370/23.

Як встановлено в ході судового розгляду даної справи, шлюб загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 із ОСОБА_4 було розірвано рішенням Рівненського міського суду від 15.06.2021 у справі №569/8914/21, що набрало законної сили 16.07.2021.

ОСОБА_3 є неповнолітнім сином загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , що не є спірним у справі.

Отже, станом на день смерті ОСОБА_2 не перебував у шлюбі, однак, мав неповнолітню дитину, матір`ю якої є його колишня дружина - ОСОБА_4 .

Частиною 1 статті 242 Цивільного кодексу України визначено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Відповідно, саме законний представник (опікун, піклувальник) чи усиновлювач неповнолітньої дитини загиблого військовослужбовця в силу вимог Порядку №260 має право на отримання грошового забезпечення такого загиблого військовослужбовця, тобто, в даному випадку, матір неповнолітнього - ОСОБА_4 .

Доказів позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та того, що ОСОБА_1 (бабуся) є законним представником неповнолітньої дитини станом як на час звернення із відповідними заявами до відповідача, так як і розгляду справи судом, матеріали справи не містять.

При цьому, даний позов подано не законним представником (опікуном, піклувальником) чи усиновлювачем неповнолітньої дитини в інтересах такої дитини, а матір`ю загиблого військовослужбовця у власних інтересах.

Зважаючи на викладене в сукупності, позивач, як мати загиблого військовослужбовця, не мала права на отримання грошового забезпечення такого військовослужбовця, оскільки відсутня умова - "військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей".

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відмовляючи у виплаті позивачу грошового забезпечення за загиблого військовослужбовця відповідач діяв правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Щодо можливості отримання позивачем допомоги на поховання, то суд враховує таке.

Згідно з абз.1 п.4 ст.15 Закону №2011-XII військові формування, військовослужбовці яких загинули чи померли в період проходження військової служби, подають їх сім`ям і батькам допомогу в проведенні похорону і компенсують матеріальні витрати на ритуальні послуги та на спорудження пам`ятників у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №829 від 22.05.2000 військові формування зобов`язані надавати сім`ям і батькам військовослужбовців, які загинули (померли) під час проходження військової служби, допомогу в проведенні поховання і компенсувати матеріальні витрати на ритуальні послуги та спорудження надгробків у розмірі п`яти прожиткових мінімумів у розрахунку на місяць на одну особу, установлених законом на дату смерті військовослужбовця.

Відповідно до пункту 3.3 розділу ІІІ Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.07.2008 № 1269/5, для отримання допомоги на поховання при державній реєстрації смерті видається витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (додаток 14), у разі втрати якого на письмову заяву фізичної особи реєстратором за місцем складання актового запису про смерть видається дублікат з позначкою "Дублікат".

Право позивача на отримання допомоги на поховання відповідач в межах спірних правовідносин не заперечував. Разом з тим, роз`яснив, що для його реалізації ОСОБА_1 слід надати до військової частини НОМЕР_1 оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смертъ ОСОБА_2 .

Доказів надання ОСОБА_1 відповідачеві витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смертъ ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Отже, відповідач, відмовляючи позивачеві в наданні відповідної допомоги на поховання діяв правомірно.

При цьому, суд зауважує, що позивач для отримання допомоги на поховання не позбавлена права повторно звернутися до відповідача із відповідною завою, долучивши до неї усі необхідні документи.

Твердження сторони позивача про не розгляд відповідачем поданих нею заяв щодо отримання грошового забезпечення та допомоги на поховання, а також про не надіслання рішення за результатами їхнього розгляду спростовані дослідженими в ході судового розгляду справи доказами (лист від 23.06.2024 №6610, квитанція про надіслання поштового відправлення від 25.06.2024).

У будь-якому випадку, суд зауважує, що саме по собі недотримання відповідачем строку розгляду відповідної заяви, за відсутності інших порушень з боку відповідача, не може бути підставою для скасування рішення, прийнятого за результатом такого розгляду.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, а також доводи сторін, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та у його задоволенні слід відмовити повністю.

Поряд з цим, суд враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Крім того, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 18 жовтня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Суддя С.А. Борискін