Справа № 160/23088/24
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
26.08.2024 через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), щодо нерозгляду та прийняття рішення по суті рапорту позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), молодшого сержанта, командира відділення 2-го батальойону взводу РЕБ 25 ДШВ військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) у межах компетенції вчинити усі необхідні дії для звільнення з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) на підставіп.п. Г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції чинній на момент подачі рапорту), у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за бабусею, яка за довідкою ЛКК потребує постійного стороннього догляду.
Ухвалою суду від 02.09.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 02.09.2024 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- рапорт позивача здійснений до відповідача про звільнення його з військової служби;
- рішення/відмови, тощо здійснені на такий рапорт позивача;
- відомості/інформацію, що послугували підставою для відмови позивачеві у звільненні зі служби в межах цієї справи;
-всі наявні докази щодо суті спору.
05.09.2024 року відповідачем через підсистему Електронний суд подано відзив на позовну заяву позивача.
16.09.2024 року позивачем до суду подано письмові заперечення на відзив на позовну заяву.
17.09.2024 року позивачем долучені додаткові докази по справі.
19.09.2024 року позивачем долучені додаткові докази по справі.
03.10.2024 року позивачем до суду подано клопотання про долучення доказів.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 17.10.2024 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він був призваний на військову службу під час мобілізації, станом на серпень 2024 року позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, молодший сержант, командир відділення 2-го батальйону взводу РЕБ 25 ДШВ військової частини НОМЕР_1 .
Під час проходження військової служби у позивача склалися такі сімейні обставини, які відповідно до ст. 26 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» надали позивачу підстави звернутися з письмовим рапортом про звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами.
Вказує, що він не одноразово повідомляв командування військової частини НОМЕР_1 про своє бажання про звільнення, на підставі того, що його бабуся ОСОБА_2 , 1939 р.н., має діагноз: остеоартроз кульшових суглобів. Первинний остеоартроз з ураженням м/ф, п/ф суглобів, суглобів кетяга, ліктьових колінних, АФС ІІІ ст.., RO-ІІ ст.. Системний остеопороз, гіперурикемія, обмеження здатності до самообслуговування, порушення функції статики та ходи. ІХС, ІХ ІІ ст.., 3 ст., ризик 4, СППА (2023 рік), СН ІІ ст. потребує постійного стороннього догляду.
Позивач зазначає, що його бабуся потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується висновками долученими до матеріалів справи.
Враховуючи наведене, 06.07.2024 року, представником позивача на адресу командування військової частини НОМЕР_1 , супровідним листом №10-К від 01.07.2024 року було направлено рапорт позивача від 01.07.2024 року з належним чином завіреними копіями документів, які підтверджують підстави звільнення позивача на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Відповідно до трекінгу відстежування АТ «Укрпошта», 25.07.2024 року рапорт позивача від 01.07.2024 року відправлення вручено: Особисто.
Однак, станом на день звернення позивача до суду рапорт позивача від 01.07.2024 року не розглянуто та не прийнято, рішення по суті рапорту позивач не отримував не в усному, ні в письмовому вигляді.
Також, вказує, що 12.09.2024 року ОСОБА_2 отримала лист №1298/31.4-31 від 11.09.2024 року від Верхньодніпровського відділу ДРАЦС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) в якому зазначено, що на заяву ОСОБА_2 від 10.09.2024 року про надання інформації про відсутність дітей та інших родичів у ОСОБА_2 немає можливості оскільки, органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва та витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Видача документів про державну реєстрацію актів цивільного стану забезпечує офіційне визнання та підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті та сприяє належній реалізації законних прав та інтересів фізичної особи. Спростування певних фактів державної реєстрації законодавством не передбачене.
17.09.2024 року на адресу військової частини НОМЕР_1 був направлений лист № 10- К від 16.09.2024 року з повідомленням того, що викладене у листі військової частини НОМЕР_1 №691/580/Вих.ЗПІ від 29.08.2024 року суперечить нормам Закону і молодшим сержантом ОСОБА_1 з рапортом були надані всі документи, які підтверджують підстави для його звільнення, а те що у ОСОБА_1 бабусі ОСОБА_2 відсутні діти, а саме не надання (довідки з органів РАЦС), то це не передбачено законодавством України.
Отже, позивач вважає, що командиром в/ч було допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду та прийняття рішення по суті рапорту позивача ОСОБА_1 , молодшого сержанта, командира відділення 2-го батальойону взводу РЕБ 25 ДШВ військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
З огляду на наведене позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідачем до суду надано відзив на позов, в якому він просив в задоволенні позову відмовити.
На рапорт командиром військової частини НОМЕР_1 надано письмову відповідь про відмову у його задоволенні за вих. №691/580/вих.ЗПІ від 29.08.2024 року.
Відповідач вважає, що підстав для визнання протиправною бездіяльності командира військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду та прийняття рішення по суті рапорту позивача, - немає.
Щодо відсутності підстав для звільнення позивача зі служби, зазначають про таке.
Позивач не довів ані командиру військової частини НОМЕР_1 , ані суду у повному обсязі обставини, зазначені у п.3) наведеного переліку, зокрема відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення/або належність інших таких членів сім`ї до осіб, які самі потребують постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК.
Позивач не довів, що у ОСОБА_2 немає наступних членів сім`ї, які не потребують постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК:
- членів сім`ї 1 ступеня спорідненості - інших дітей, крім ОСОБА_3 (який помер), зокрема і усиновлених;
- членів сім`ї 2 ступеня спорідненості передусім онуків, окрім позивача, а також рідних братів та сестер. У листі-відповіді ОСОБА_1 запропоновано надати докази відсутності у ОСОБА_2 дітей (довідку органу реєстрації актів цивільного стану (в абревіатурі «РАКС» допущено помилку у 3-й літері К замість Ц, що не змінює предметності і доступності для заявника змісту інформації, викладеної в частині причин відмови у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби).
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був мобілізований до лав Збройних Сил України.
Станом на серпень 2024 року позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, молодший сержант, командир відділення 2-го батальйону взводу РЕБ 25 ДШВ військової частини НОМЕР_1 .
06.07.2024 року представником позивача на адресу командування військової частини НОМЕР_1 , супровідним листом №10-К від 01.07.2024 року, було направлено рапорт позивача від 01.07.2024 року з копіями документів, які підтверджують підстави звільнення позивача на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
На рапорт командиром військової частини НОМЕР_1 було надано письмову відповідь про відмову у його задоволенні за вих. №691/580/вих.ЗПІ від 29.08.2024 року через відсутність та недоведеність у наданих позивачем документах інших родичів (дітей) ОСОБА_2 . Запропоновано звернутись в РАКС за довідкою.
10.09.2024 року ОСОБА_2 бубуся ОСОБА_1 звернулася із заявою до Верхньодніпровського відділу ДРАЦС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про надання інформації про відсутність у неї дітей та інших родичів.
12.09.2024 року ОСОБА_2 отримала лист №1298/31.4-31 від 11.09.2024 року від Верхньодніпровського відділу ДРАЦС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), в якому зазначено, що на заяву ОСОБА_2 від 10.09.2024 року про надання інформації про відсутність дітей та інших родичів у ОСОБА_2 немає можливості оскільки, органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва та витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Видача документів про державну реєстрацію актів цивільного стану забезпечує офіційне визнання та підтвердження державою фактів народження фізичної особи та ії походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті та сприяє належній реалізації законних прав та інтересів фізичної особи. Спростування певних фактів державної реєстрації законодавством не передбачене.
17.09.2024 року на адресу військової частини НОМЕР_1 направлено лист № 10-К від 16.09.2024 року з повідомленням того, що викладене у листі військової частини НОМЕР_1 №691/580/Вих.ЗПІ від 29.08.2024 року суперечить нормам Закону і молодшим сержантом ОСОБА_1 з рапортом були надані всі документи, які підтверджують підстави для його звільнення, а те що у ОСОБА_1 бабусі ОСОБА_2 відсутні діти, а саме не надання (довідки з органів РАЦС), то це не передбачено законодавством України.
Вважаючи протиправною бездіяльність командира щодо нерозгляд/неналежного розгляду та прийняття рішення по суті рапорту позивача ОСОБА_1 , молодшого сержанта, командира відділення 2-го батальойону взводу РЕБ 25 ДШВ військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 1 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка продовжена і на час розгляду справи.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII.
За змістом підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII (у відповідній редакції) під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), окрім інших: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008.
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог цього Положення, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009.
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції).
Відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Суд відзначає, що спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.
Підставою для такої відмови, як вбачається із відзиву військової частини НОМЕР_1 , стало те, що у наданих військовослужбовцем документах не доведено відсутність інших родичів (дітей) ОСОБА_2 та запропоновано звернутися до відділу РАЦС за довідкою.
Так, згідно матеріалів справи 01.07.2024 року позивач, через свого представника звернувся до відповідача із рапортом про його звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою бабусею
На рапорт командиром військової частини НОМЕР_1 було надано письмову відповідь про відмову у його задоволенні за вих. №691/580/вих.ЗПІ від 29.08.2024 року через відсутність та недоведеність у наданих позивачем документах інших родичів (дітей) ОСОБА_2 . Запропоновано звернутись в РАКС за довідкою.
У зв`язку із наведеним, 10.09.2024 року ОСОБА_2 бубуся ОСОБА_1 звернулася із заявою до Верхньодніпровського відділу ДРАЦС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про надання інформації про відсутність у неї дітей та інших родичів.
12.09.2024 року ОСОБА_2 отримала лист №1298/31.4-31 від 11.09.2024 року від Верхньодніпровського відділу ДРАЦС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), в якому зазначено, що на заяву ОСОБА_2 від 10.09.2024 року про надання інформації про відсутність дітей та інших родичів у ОСОБА_2 немає можливості оскільки, органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва та витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Видача документів про державну реєстрацію актів цивільного стану забезпечує офіційне визнання та підтвердження державою фактів народження фізичної особи та ії походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті та сприяє належній реалізації законних прав та інтересів фізичної особи. Спростування певних фактів державної реєстрації законодавством не передбачене.
17.09.2024 року на адресу військової частини НОМЕР_1 направлено лист № 10-К від 16.09.2024 року з повідомленням того, що викладене у листі військової частини НОМЕР_1 №691/580/Вих.ЗПІ від 29.08.2024 року суперечить нормам Закону і молодшим сержантом ОСОБА_1 з рапортом були надані всі документи, які підтверджують підстави для його звільнення, а те що у ОСОБА_1 бабусі ОСОБА_2 відсутні діти, а саме не надання (довідки з органів РАЦС), то це не передбачено законодавством України.
Однак, належної відповіді/рішення/відмови відповідачем, з урахуванням додатково долучених документів, так прийнято і не було.
Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Верховний Суд зазначив про недосконалість та неузгодженість термінів та понять в нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.
Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то Верховний Суд вказав, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-2/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.
Також у вище вказаних постановах Верховний Суд зауважив, що абзац 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою або висновок медико-соціальної експертної комісії, або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Досліджуючи докази по справі, судом встановлено, що підставами для звільнення з військової служби позивача, останній посилається на те, що його бабуся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (85 років) довідкою ЛКК № 1462 від 09.04.2024 року та довідкою ЛКК № 1711 від 09.07.2024 року потребує постійного стороннього догляду, довідкою до акту огляду МСЕК № 568588 від 14.05.2024 року має ІІІ групу інвалідності з 12.02.2024 року.
Не є спірним у цій справі питання допустимості медичних документів ЛКК на підтвердження необхідності здійснення позивачем постійного догляду за бабусею та його звільнення із військової служби за сімейними обставинами.
Щодо обставин цієї справи, позивач звернувся із рапортом до відповідача, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII - у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за своєю бабусею, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.
До рапорту позивачем було додано, зокрема, висновок вказані вище докази.
Суд бере до уваги, що, як вбачається із відзиву, аргументом відповідача щодо відсутності для задоволення рапорту позивача у звільненні його з військової служби є те, що у наданих військовослужбовцем документах не доведено відсутність інших родичів (дітей) ОСОБА_2 та запропоновано звернутися до відділу РАЦС за довідкою
Відповідач не заперечував щодо того, що позивач є єдиним онуком ОСОБА_2 .
Також , відповідач заперечував, що ОСОБА_2 бубуся ОСОБА_1 звернулася із заявою до Верхньодніпровського відділу ДРАЦС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про надання інформації про відсутність у неї дітей та інших родичів, на яку отримала вказану вище відповідь від 11.09.2024 року за № 1298/31.4-31.
Окрім того, слід вказати про те, що згідно постанови №413 визначено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу. Вона прийнята відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 12.06.2013, тобто тоді, коли стаття 26 Закону №2232-XII не містила переліку сімейних обставин, що можуть бути підставою для звільнення, а містила лише посилання на відповідну постанову КМУ.
Натомість, під час дії воєнного стану пункт 2 частини 4 статті 26 «Про військовий обов`язок і військову службу» доповнений підпунктом «г» згідно із Законом №2122-ІХ від 15.03.2022 року, в редакції Закону №2169-ІХ від 01.04.2022.
Безпосередньо Законом №2169-ІХ від 01.04.2022 підпункт «г» викладений в новій редакції, яка самостійно визначила перелік сімейних обставин або інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби, під час дії воєнного стану.
Станом на момент виникнення спірних правовідносин, норми ст.26 Закону №2232-XII уже містили виключений перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця з служби.
При цьому пунктом 2 розділу II Прикінцеві положення Закону 2169-ІХ зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом одного місяця з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.
Проте, Кабінет Міністрів України не виконав свого обов`язку щодо приведення положень Постанови №413 у відповідність з новою редакцією статті 26 Закону №2232-XII, а відтак, керуючись принципом, визначеним частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні даного спору застосуванню підлягають норми статті 26 Закону №2232-XII, а не положення Постанови №413.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач дійшов до передчасного висновку про відмовиву позивачеві у його звільненні з військової служби на підставі абзацу четвертого підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII.
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
З огляду на зазначені вище обставини справи, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача в межах спірних правовідносин є визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою бабусею, що підтверджується відповідним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 01.07.2024 року про його звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою бабусею, що підтверджується відповідним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення, та за наслідками його розгляду повідомити заявника про прийняте рішення у встановленому порядку.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою бабусею, що підтверджується відповідним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 01.07.2024 року про його звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою бабусею, що підтверджується відповідним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення, та за наслідками його розгляду повідомити заявника про прийняте рішення у встановленому порядку.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_3 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 17.10.2024 року.

Суддя В.В. Ільков