Справа № 500/1129/24
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/1129/24 пров. № А/857/14113/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу 12 Регіональної військово-лікарської комісії на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року, ухвалене суддею Дерех Н.В. у м. Тернополі у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 500/1129/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 12 Регіональної військово-лікарської комісії про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача 12 Регіональної військово-лікарської комісії, у якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо неналежного розгляду скарги про перегляд постанови гарнізонної ВЛК військової частини НОМЕР_1 від 29 грудня 2023 року №5350 про визначення придатним до військової служби, зобов`язати розглянути скаргу про перегляд постанови гарнізонної ВЛК військової частини НОМЕР_1 від 29 грудня 2023 року №5350 про визначення придатним до військової служби.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Скаржник не заперечує, що звернення ОСОБА_1 , яке надійшло до 12 РВЛК, відповідає ознакам скарги, як це встановлено судом першої інстанції. Разом з тим зазначає, що 12 РВЛК розглядає скарги про перегляд постанов ВЛК та приймає рішення по наявність обґрунтованих підстав для перегляду постанови ВЛК у випадку наявності у скарзі підстав, що мають значення в військово-лікарській експертизі, враховуючи військово-медичні документи, які долучає скаржник. В такому випадку 12 РВЛК переглядає постанову ВЛК, скасовує її та приймає нову постанову. У випадку відсутності обґрунтованих у скарзі підстав для перегляду постанови ВЛК, постанова ВЛК не переглядається, а скаржнику надається обґрунтована відповідь з посиланням на нормативно-правові акти. Наголошує на тому, що 12 РВЛК надано відповіді на всі звернення позивача.

Апеляційна скарга також містить доводи в обґрунтування правомірності бездіяльності про те, що 12 РВЛК має право розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з Положенням №402 постанови підпорядкованих ВЛК. Разом з тим, Положенням №402 не передбачено обов`язку 12 РВЛК переглядати постанови підпорядкованих військово-лікарських комісій на підставі непоґрунтованих звернень (заяв, скарг), які не містять належних доказів про порушення військово-лікарської експертизи, а саме: прийняття постанов підпорядкованими військово-лікарськими комісіями з порушенням Положення № 402, не врахуванням військово-лікарськими комісіями захворювань, травм осіб, які оглядаються, прийняття підпорядкованими військово-лікарськими комісіями постанов в формулюваннях, що не відповідають діагнозам. Зауважує, що перегляд постанов є правом 12 РВЛК. Відтак, 12 РВЛК, розглянувши (перевіривши) скаргу позивача та додані до неї військово-медичні та інші документи встановила відсутність підстав для її задоволення та правомірно надала письмову відповідь про відмову у перегляді постанови ВЛК за підписом керівника з посиланням на нормативно-правові акти та медичні фактори.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 14.01.2024 позивач звернувся до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України Міністерства оборони України зі скаргою, в якій просив скасувати постанову військово-лікарської комісії В/ч НОМЕР_1 від 29.12.2023 №5350 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Військово лікарською комісією Збройних Сил України направлено лист №598/9/1054 від 17.01.2024 на адресу 12 Регіональної військово-лікарської комісії, з якого слідує наступне. У Центральній військово-лікарській комісії Збройних Сил України розглянуто скаргу військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 щодо його незгоди з постановою військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_1 про ступінь придатності до військової служби згідно довідки ВЛК від 29.12.2023 № 5350. Керуючись пунктом 3.3 глави 3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 за №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 №1109/15800, скарга солдата ОСОБА_1 направляється для розгляду та надання відповіді заявнику за належністю до 12 Регіональної військово-лікарської комісії.

Аналогічного змісту лист за №598/9/1212 від 20.01.2024 долучений до відзиву на позовну заяву.

В подальшому, 12 Регіональною військово-лікарською комісією направлено на адресу командира Військової частини НОМЕР_2 лист №703 від 09.02.2024. Зокрема, Комісією зазначено про те, що ознайомившись та вивчивши надані військово-медичні документи, встановлені діагнози, які відображені в картці обстеження та медичного огляду, виписних епікризах, консультативних висновках лікарів, в об`єктивних обстеженнях, даних інструментальних, УЗД серця ЕХО КГ, лабораторних і МРТ досліджень, враховуючи вищезазначене, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 солдату ОСОБА_1 , 1980 р.н., відповідно до вимог Положення, постанову ВЛК військової частини НОМЕР_2 від 29.12.2023 №5350, на підставі статей 75-в, 64-в, 23-г, 39-г, 38-г графи ІІ Розкладу хвороб, про придатність до військової служби та про причинний зв`язок травми і захворювань (за наявними військово-медичними документами), винесено обґрунтовано, для проведення на теперішній час повторного, медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до військової служби підстав немає.

Крім цього, 12 Регіональною військово-лікарською комісією направлено на адресу Командира Військової частини НОМЕР_2 лист №898 від 23.02.2024, в якому зазначено про відсутність підстав для проведення повторного медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до військової служби.

Також, листом 12 Регіональної Військово-лікарської комісії за №929 від 26.02.2024 представника позивача проінформовано про те, що після розгляду скарги на адресу, яка вказана ОСОБА_1 в його скарзі, було відправлено відповідь від 09.02.2024 за вихідним 12 РВЛК №703.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду його скарги з прийняттям відповідної постанови протиправною, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи межі перегляду справи, передбачені ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Згідно з частиною сьомої статті 1 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

В розумінні частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, військова служба передбачає професійну діяльність саме придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Статтею 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 № 2801-ХІІ передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, за потреби - інших органів або військових формувань сектору безпеки і оборони, визначених частиною другою статті 12 Закону України "Про національну безпеку України".

Військово-лікарські комісії також можуть створюватися при державних та комунальних закладах охорони здоров`я.

Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону № 2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із пунктом 1.1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до пункту 1.1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний та воєнний час.

Згідно з пунктом 1.2 розділу ІІ Положення №402 постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Як передбачено підпунктом 2.1 розділу І Положення №402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до п. 2.4.10 Положення №402 постанова ВЛК може бути оскаржена у до ВЛК вищого рівня, ЦВЛК або у судовому порядку.

Згідно поданих матеріалів, скарга позивача на постанову ВЛК була розглянута відповідачем без винесення постанови та медичного обстеження позивача у порядку визначеному Законом України "Про звернення громадян". Суд апеляційної інстанції вважає, що розглядувані правовідносини не можуть врегульовуватись цим законом виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, вивчивши зміст звернення позивача, виснував, що таке відповідає ознакам скарги, що не заперечується скаржником.

У скарзі позивач, не погодившись із висновком, оформленим постановою ВЛК в/ч НОМЕР_1 від 29.12.2023 №5350, оскаржує такий в порядку, передбаченому Положенням №402 до ЦВЛК, що дає підстави для висновку, що процедура розгляду такої скарги повинна проводитись у відповідності до цього нормативного акту, а не у порядку, що передбачений Законом №393/96-ВР.

Отже, у контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що під час розгляду цієї справи насамперед підлягає оцінці питання дотримання відповідачем процедури належного розгляду поданої ОСОБА_1 скарги.

При розгляді спірних правовідносин суд апеляційної інстанції зважає на правовий висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 12.06.2020 по справі №810/5009/18, згідно якого до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби з посиланням на пункт 3.13 глави 3 розділу II Положення №402. Відповідно до цієї норми у спірних питаннях та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за ВЛК відповідного рівня (регіонального чи центрального).

Аналогічний правовий висновок містить і постанова Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №820/5570/16.

На переконання апеляційного суду, врахування результатів медичних обстежень та оцінка стану здоров`я позивача є медичною складовою спірного рішення, яка повинна бути перевірена Регіональною ВЛК.

Так відповідно до пп. 2.3.4. пункту 2.3 Положення 402 ЦВЛК (серед іншого) має право розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії) Збройних Сил України.

З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що ЦВЛК, керуючись пунктом 3.3 глави 3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, скаргу позивача направила для розгляду та надання відповіді заявнику за належністю до відповідача.

Однак, 12 РВЛК належним чином дану скаргу не розглянула, оскільки вмотивованого рішення ( постанови) не було прийнято.

Відповідно до п. 2.4.5 Положення № 402 РВЛК є військово-медичною установою штатною ВЛК із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України; ВЛК регіону наділено зокрема такими повноваження: організація військово-лікарської експертизи, керівництво підпорядкованими ВЛК, контроль за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності; контроль за організацією та проведенням медичного огляду осіб, визначених у пункті 1.2 розділу I Положення, поповнення, що прибуває для комплектування Збройних Сил України, з метою правильного розподілу його за родами військ, військовими частинами (кораблями), підрозділами та військовими спеціальностями, а також кандидатів на навчання за військовими спеціальностями з урахуванням стану здоров`я та фізичного розвитку; розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи( п.2.4.4 глави 2 розділу I Положення №402); їй надано право, зокрема, приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК (абзац п`ятий підпункту 2.4.5 пункту 2.4 глави 2 розділу I Положення №402).

З огляду на статус РВЛК у системі військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України, вона наділена широким спектром прав та повноважень, які повинна використовувати у своїй діяльності максимально повно та ефективно, а не ухилятися від їх використання під приводом того, що це не є обов`язком для неї.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 розглянута відповідачем не у відповідності по приписів Положення №402.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

В контексті вимог наведених вище положень суд зазначає, що критеріями обрання способу захисту прав особи є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд (дискреційні повноваження).

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд насамперед виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є визначення відповідачу зобов`язання вчинити кореспондуючі праву позивача дії, а саме повторно розглянути подану позивачем скаргу, визнавши бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду скарги позивача про перегляд постанови гарнізонної ВЛК військової частини НОМЕР_1 від 29.12.2023 №5350 про визначення придатним до військової служби протиправною.

При повторному розгляді вказаної заяви позивача відповідачеві слід прийняти обґрунтоване рішення, що буде відповідати критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 2 КАС України) та приписам Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні.

Обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу 12 Регіональної військово-лікарської комісії залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року у справі № 500/1129/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний