Справа № 500/4856/24
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2024-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4856/24

18 жовтня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді від 13.08.2024 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу десятиденний термін з дня її отримання для усунення недоліків шляхом подання до суду нового примірника позовної заяви з уточненим суб`єктним складом відповідачів, у відповідності до виниклих спірних правовідносин, а також уточненим змістом позовних вимог відповідно до суб`єктного складу відповідачів.

На виконання вимог вказаної ухвали 13.08.2024 та 29.08.2024 позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій відповідачем вказано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, та позивач просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зменшити пенсійний вік на 1 рік відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ОСОБА_1 .

Позовні вимоги в уточненій позовній заяві обґрунтовано тим, що позивач звертався до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" однак отримав відмову, зі змісту якої вбачається, що загальна кількість років на територіях радіоактивного забруднення станом на 1 січня 1993 року складає 3 роки 11 місяців 27 днів, при цьому відповідачем не було враховано періоди роботи з 08.12.1988 по 10.03.1989, 16.03.1989 по 07.04.1989, 18.04.1989 по 24.05.1989 та з 21.03.1991 по 01.09.1992, з 01.09.1992 по 26.07.1993, оскільки відсутні підтверджуючі документи чи відносяться території підприємств до зон посиленого радіологічного контролю, що слугувало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Ухвалою судді від 19.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Також даною ухвалою залучено до участі у справі, в якості співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

17.09.2024 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що розглянувши матеріали пенсійної справи та документи надані для перерахунку пенсії встановлено, що згідно довідки №130/02-26 від 03.06.2024 виданої Ушомирською сільською радою Коростенського району Житомирської області про реєстрацію та місце проживання, заявник проживав в с.Лісівщина Коростенського району у період з 30.06.1988 по01.10.1988, з 23.03.1989 по 26.05.1989, з 01.02.1991 по 08.04.1993 та з 09.04.1993 по 09.12.1994 у зоні посиленого радіологічного контролю та згідно довідки №14 виданої Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ім.Чкалова, працював з 01.08.1993 по 20.03.1995 відповідно, загальна кількість років на територіях радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року складає 03 роки 11 місяців 27 днів, що є недостатнім для переходу на пенсію за віком.

Зазначає, що періоди роботи з 08.12.1988 по 10.03.1989 в Коростенському заводі "Жовтнева кузня", з 16.03.1989 по 07.04.1989 в Коростенському управлінні осушуючих систем, з 18.04.1989 по 24.05.1989 та з 21.03.1991 по 01.09.1992 в Іршанському гірничо-збагачувальному комбінаті, з 01.09.1992 по 26.07.1993 в Малому підприємстві "Камекс" ЛТД, згідно записів трудової книжки не враховано, оскільки відсутні підтверджуючі документи чи відносяться території вищезазначених підприємств до зон посиленого радіологічного контролю.

29.08.2024 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що початкова величина зниження пенсійного віку (4 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зоні посиленого радіоактивного контролю з 26.04.1986 по 31.07.1986.

Вказує, що згідно довідки №130/02-26 від 03.06.2024, заявник з 30.06.1988 по 01.10.1988, з 23.03.1989 по 26.05.1989, з 01.02.1991 по 08.04.1993 та з 09.04.1993 по 09.12.1994 проживав у с. Лісівщина, вул. Ставищанська, буд. 13, Коростенського району, Житомирської області, яке відноситься до зони посиленого радіологічного контролю.

Згідно довідки № 14 виданої Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ім. Чкалова, заявник працював на зазначеному підприємстві з 01.08.1993 по 20.03.1995 роки.

Зазначає, що періоди роботи з 08.12.1988 по 10.03.1989 в Коростенському заводі "Жовтнева кузня", з 16.03.1989 по 07,04.1989 в Коростенському управлінні осушуючих систем, з 18.04.1989 по 24.05.1989 та з 21.03.1991 по 01.09.1992 в Іршанському гірничо-збагачувальному комбінаті, з 01.09.1992 по 26.07.1993 в Малому підприємстві "Камекс" ЛТД, згідно записів трудової книжки, не зараховано, оскільки відсутні підтверджуючі документи про віднесення територій вищезазначених підприємств до зон посиленого радіологічного контролю.

Таким чином, за даними документами, період проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю позивача станом на 01.01.1993 року становить 03 роки 11 місяці 27 днів, що є меншим ніж законодавчо встановлений чотирьохрічний строк.

Інших заяв по суті до суду не надходило.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4), серія НОМЕР_1 від 03.11.1992.

17.06.2024 ОСОБА_1 звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявами від 17.06.2024 та від 08.07.2024 про перехід із пенсії по інвалідності призначеної у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За принципом екстериторіальності заяву від 17.06.2024 та додані до неї документи передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 25.06.2027 №59 відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, оскільки загальна кількість років на територіях радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року складає 03 роки 11 місяців 27 днів.

Також у даному рішення зазначено, що періоди роботи з 08.12.1988 по 10.03.1989 в Коростенському заводі "Жовтнева кузня", з 16.03.1989 по 07.04.1989 в Коростенському управлінні осушуючих систем, з 18.04.1989 по 24.05.1989 та з 21.03.1991 по 01.09.1992 в Іршанському гірничо-збагачувальному комбінаті, з 01.09.1992 по 26.07.1993 в Малому підприємстві "Камекс" ЛТД, згідно записів трудової книжки, не зараховано, оскільки відсутні підтверджуючі документи про віднесення територій вищезазначених підприємств до зон посиленого радіологічного контролю.

За принципом екстериторіальності заяву від 08.07.2024 та додані до неї документи передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.07.2027 №498 відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, оскільки загальна кількість років на територіях радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року складає 02 роки 04 місяці 07 днів.

Не погоджуючись із такими діями відповідачів, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"(далі - Закон № 796-ХІІ).

Пунктом 2статті 9 Закону № 796-ХІІвизначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до вимог статті 49 Закону № 796-ХІІ, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до абзацу першого статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 зазначеного Закону встановлено, зокрема, що:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 роки не менше 3 років, або у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років. При цьому, суд звертає увагу, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ чи на 5 років відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ, можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки (2 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період; 2) проживання щонайменше 3 роки у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи; проживання щонайменше 4 роки у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 3 роки проживання, роботи.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону № 796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Згідно статті 65 Закону № 796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Суд зазначає, що подібні правовідносини неодноразово були предметом розгляду Верховним Судом.

Так, Верховний Суд у постановах від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 24.10.2019 у справі № 152/651/17, від 25.11.2019 у справі № 464/4150/17, від 27.04.2020 у справі № 212/5780/16-а, від 18.06.2020 у справі № 404/5266/16-а (2-а/404/29/17), від 30.08.2022 у справі № 357/6372/17 та інших виснував, що "…єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи...".

У пункті 30 постанови від 26.07.2023 у справі № 460/2589/20 Верховний Суд також констатував, що Законом № 796-ХІІ та Порядком № 51 передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18) також зазначалось, що "… право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Розглядаючи справу №500/8031/21 Верховний Суд у постанові від 19.06.2024 вказав, що наведені правові позиції є актуальними, а тому не вбачає підстав відступати від таких.

Як слідує із матеріалів справи, а саме довідки Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області від 03.06.2024 №130/02-26 ОСОБА_1 був зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 30.06.1988 по 01.10.1988, з 23.03.1989 по 26.05.1989, з 01.02.1991 по 08.04.1993; АДРЕСА_2 з 09.04.1993 по 09.12.1994. згідно Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 с.Лісивщина відносилося до зони радіологічного контролю (четверта категорія) по 31.12.2014.

Отже, станом на 01.01.1993 тривалість проживання ОСОБА_1 у зоні посиленого радіологічного контролю становить 02 роки 04 місяці 07 днів.

Крім цього, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.08.1988 ОСОБА_1 :

з 08.12.1988 по 10.03.1989 працював в Коростенському заводі "Жовтнева кузня";

з 16.03.1989 по 07.04.1989 працював в Коростенському управлінні осушуючих систем;

з 18.04.1989 по 24.05.1989 та з 21.03.1991 по 01.09.1992 працював в Іршанському гірничо-збагачувальному комбінаті;

з 01.09.1992 по 26.07.1993 працював в Малому підприємстві "Камекс" ЛТД.

Як слідує із довідки ТзДВ "Коростенський завод шляхових машин "Жовтнева кузня" від 03.07.2024, наявній у матеріалах справи, дане товариство розташоване на території, яку віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Крім того, суд зауважує, що у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 № 106 місто Коростень, де розташовувалися як Коростенський завод "Жовтнева кузня" так і Коростенське управління осушуючих систем, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, а с-ще.Іршнаськ, де розташовувалися як Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат так і Мале підприємство "Камекс" ЛТД, до зони посиленого радіологічного контролю.

Отже, з наведеного слідує, що за увесь спірний період позивач перебував (працював та проживав) на територіях радіоактивного забруднення, хоча і в різних зонах.

Так, відмовляючи позивачу у переведенні на пенсію за віком згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за результатами розгляду його заяв від 17.06.2024 та від 08.07.2024, як Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві вказувало на те, що відсутні підтверджуючі документи про віднесення територій вищезазначених підприємств до зон посиленого радіологічного контролю, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вказувало на те, що у позивача недостатній період років на територіях радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року.

Поряд із цим суд зауважує, що відсутність норми права, яка б врегульовувала порядок сумування періодів проживання в різних зонах радіоактивного забруднення не може впливати на право позивача щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно дост.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки, як вже зазначалося вище, за увесь спірний період позивач перебував (працював та проживав) на територіях радіоактивного забруднення.

Оскільки зона гарантованого добровільного відселення, на території якої певний період працював позивач, є більш небезпечною, ніж зона посиленого радіологічного контролю, в якій позивач проживав у інший період, то суд вважає, що ці періоди може бути сумарно зараховано при визначенні права позивача на зменшення пенсійного віку, однак, в даному випадку, термін перебування у вказаних зонах сукупно повинен становити не менше 4 років, і пільга застосовується як для осіб, що перебували у зоні посиленого радіологічного контролю - зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

А тому, на переконання суду, періоди роботи з 08.12.1988 по 10.03.1989 в Коростенському заводі "Жовтнева кузня", з 16.03.1989 по 07.04.1989 в Коростенському управлінні осушуючих систем, з 18.04.1989 по 24.05.1989 та з 21.03.1991 по 01.09.1992 в Іршанському гірничо-збагачувальному комбінаті, з 01.09.1992 по 26.07.1993 в Малому підприємстві "Камекс" ЛТД повинні враховуватися при вирішенні питання щодо переведення позивача на пенсію за віком згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У відповідності до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки нормами чинного законодавства передбачено можливість оскарження рішень пенсійного органу в судовому порядку у разі із їх незгодою, та враховуючи те, що суд прийшов до переконання, що періоди роботи з 08.12.1988 по 10.03.1989 в Коростенському заводі "Жовтнева кузня", з 16.03.1989 по 07.04.1989 в Коростенському управлінні осушуючих систем, з 18.04.1989 по 24.05.1989 та з 21.03.1991 по 01.09.1992 в Іршанському гірничо-збагачувальному комбінаті, з 01.09.1992 по 26.07.1993 в Малому підприємстві "Камекс" ЛТД повинні враховуватися при вирішенні питання щодо переведення позивача на пенсію за віком згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 25.06.2024 №59 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.07.2024 №498.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Поряд із цим, суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для переведення чи відмови у переведенні на інший вид пенсії, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

При цьому, у відповідності до ч.4 ст.245 у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Крім того, суд враховує, що відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що останній вирішував питання про переведення позивача на інший вид пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23, від 18.09.2024 у справі №240/6201/23.

З урахуванням наведеного, з метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивача, суд приходить до висновку, що слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.07.2024 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги задоволено, то слід стягнути пропорційно за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (як суб`єктів владних повноважень чиї рішення визнані протиправними та скасовані) судовий збір у розмірі 1211,20 грн по 605,60 грн з кожного.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 25.06.2024 №59.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.07.2024 №498.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.07.2024 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження/місце проживання: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження/місце проживання: просп. Соборний, 158Б, м. Запоріжжя, Запорізький р-н, Запорізька обл., 69005, );

Головуючий суддя Баб`юк П.М.