Справа № 320/24090/24
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року м. Київ № 320/24090/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи судді періодів роботи на посаді слідчого та половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та здійсненні перерахунку щомісячного грошового утримання судді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи на посаді судді 25 років 7 місяців, роботу на посаді слідчого 7 років 1 місяць, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 2 роки 5 місяців, всього 35 років 3 місяці;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання суддів на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII у розмірі 80 (вісімдесят) відсотків суддівського винагороди працюючого судді вищого спеціалізованого суду.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач безпідставно не врахував позивачу вищевказаний період навчання та період роботи на посаді слідчого до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці у більшому відсотковому розмірі.

Відповідач заперечив проти позовних вимог та зазначив, що відсутні законні підстави для здійснення перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Інших заяв чи клопотань по суті справи учасниками справи до суду не подано.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів, суд встановив такі обставини.

Позивач вперше була обрана на посаду судді Суворовського районного суду міста Одеси 09.04.1990, в період дії Закону СРСР від 04.08.1989 № 328-I "Про статус суддів в СРСР", вимоги діяли з 01.12.1989 до 10.02.1993 при обранні суддів на посаду вперше.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.11.2015 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

На заяву позивача від 10.04.2024 про нарахування та виплату їй щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди працюючого судді, відповідач листом від 29.04.2024 № 16896-16206/Г-02/8-2600/24 повідомив, що законодавчих підстав для обчислення грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків немає.

Не погодившись з відмовою у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернулася до суду із цим позовом.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 137 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів (далі Закон № 1402-VIII), чинного з 30.09.2016, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Отже, наведеною нормою права, яка була чинна на час звернення позивача за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання (квітень 2024 року), не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді половини періоду навчання на денному відділенні у вищому навчальному закладі, а також період роботи на посаді слідчого.

Однак у період роботи позивача на посаді судді та станом на день звільнення позивача у відставку, а саме до 30.09.2016, чинним був Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів (далі - Закон №2453-VI), пунктом 11 Перехідних положень якого було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Для вирішення спору суд врахував правову позицію Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо зарахування половини періоду навчання у вищому навчальному закладі до стажу, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді, викладену у постанові від 19.06.2018 (справа № 243/4458/17), яка обов`язкова для врахування судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Так, Верховний Суд у вказаному рішенні, вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування у тому числі періодів навчання до суддівського стажу, зазначив, що підлягають застосуванню норми законодавства, чинні на час призначення позивача на посаду судді.

Про необхідність застосування саме такого порядку визначення суддівського стажу свідчать також і наступні зміни, внесені до Закону № 1402-VIII, зокрема, Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII, яким пункт 34 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України від 15.12.1992 № 2862-XII «Про статус суддів», який був чинним на час роботи позивача на посаді судді, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів від 03.09.2005 № 865 було встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

З аналізу викладених норм Верховний Суд у рішенні від 13.02.2020 у справі № 592/5433/17 дійшов висновку, що невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Отже, законодавством, чинним на час призначення позивача суддею, передбачалося безумовне зарахування до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, а також на посаді слідчого, у випадку роботи особи на посаді судді не менш як 10 років.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27.02.2018 у справі № 127/20301/17, від 11.11.2020 у справі № 243/4501/17, від 14.12.2020 у справі № 592/4591/17, від 31.03.2021 у справі № 419/356/17, від 23.06.2022 у справі № 420/1987/21.

Матеріали справи свідчать, що відповідач до стажу роботи позивача на посаді судді зарахував виключно періоди роботи суддею, що становить 25 років 1 місяць 21 день.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працювала суддею Суворовського районного суду м. Одеси з 09 квітня 1990 року по серпень 1993 року, суддею Одеського обласного суду (Апеляційного суду Одеської області) - з серпня 1993 року по травень 2005 року; суддею, заступником голови судової палати у цивільних справах, секретарем судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва - з травня 2005 року по лютий 2011 року; суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - з лютого 2011 року по грудень 2015 року.

У загальному розмірі стаж роботи на посаді судді становить 25 років 7 місяців, що було також встановлено раніше у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2016 у справі № 753/1488/16-а.

Окрім того, відповідно до наданих доказів у справі позивач у період з 01.09.1972 по 23.06.1977 навчалася за денною формою в Одеському державному університеті імені І. І. Мечнікова на юридичному факультеті, а з 01.08.1977 по 15.09.1984 проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді слідчого.

За таких обставин суд дійшов висновку, що половина періоду навчання позивача за денною формою в Одеському державному університеті імені І. І. Мечнікова на юридичному факультеті, а також проходження служби на посаді слідчого підлягають зарахуванню до стажу, що дає право на одержання та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З урахуванням висновків суду, вказаних вище, та враховуючи досліджені судом докази, загальний стаж роботи судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового судді у відставці, становить 35 років 1 місяць 11 днів = 25 років 7 місяців (стаж роботи на посаді судді) + 2 роки 4 місяці 26 днів (половина строку навчання) + 7 років 1 місяць 15 днів (період роботи на посаді слідчого).

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Отже, з урахуванням стажу позивача її щомісячне довічне грошове утримання має становити 80 відсотків грошового утримання судді.

Тому дії відповідача щодо відмови у перерахунку позивачу довічного грошового утримання суд вважає протиправною.

Згідно із частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» («Doran v. Ireland», заява № 50389/99) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» («Salah Sheekh v The Netherlands»; заява № 1948/04), ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країни) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя (пункт 62).

Згідно з частиною другою статті 1 Загальної (Універсальної) хартії судді незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність. Забезпечення державою належної оплати праці судді є запорукою дотримання гарантій права особи на розгляд справи незалежним і безстороннім судом та збереження справедливого балансу між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права особи.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого повністю залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Важливою є і послідовність дій законодавця, особливо з огляду на сферу суспільних відносин, у якій може проявлятись непослідовність.

Тому для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що належним і ефективним способом повного захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину періоду навчання позивача за денною формою на денному факультеті Одеському державному університеті імені І. І. Мечнікова та періоду служби на посаді слідчого, а також здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

VI. Судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судового збору 1211,20 грн.

Зважаючи на викладене, судовий збір, сплачений позивачем, стягується на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 половини періоду навчання на денній формі в Одеському державному університеті імені І. І. Мечнікова на юридичному факультеті з 01.09.1972 по 23.06.1977 та періоду проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді слідчого з 01.08.1977 по 15.09.1984 до стажу, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також відмови у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці: половини періоду навчання на денній формі в Одеському державному університеті імені І. І. Мечнікова на юридичному факультеті з 01.09.1972 по 23.06.1977 та періоду проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді слідчого з 01.08.1977 по 15.09.1984.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ідентифікаційний номер 42098368) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Суддя Жук Р.В.