Справа № 520/6058/24
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15 жовтня 2024 року

справа № 520/6058/24

адміністративне провадження № К/990/32026/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р. Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

за участі секретаря судового засідання Пугач Д. С.,

представника позивача - Соколовської А.В. на підставі довіреності від 29 лютого 2024 року

представника відповідача - Свиридченко О.Ф. в порядку самопредставництва

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2024 року

у справі №520/6058/24

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Київської митниці

про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,-

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

У березні 2024 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач у справі, скаржник у справі) звернувся до суду із позовом до Київської митниці (далі - митний орган, контролюючий орган, відповідач у справі), у якому просив визнати протиправним та скасувати Рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100000/2024/000032/2 від 05 лютого 2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2024/000124.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачем при здійсненні митного оформлення товарів надано всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, які чітко ідентифікували товари та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість митниця, в порушення норм Митного кодексу України, безпідставно прийняла оскаржуване рішення та неправомірно застосувала другорядний метод визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем.

Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 02 травня 2024 року позов задовольнив у повному обсязі.

Визнав противоправним та скасував Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2024/000032/2 від 05 лютого 2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2024/000124.

Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 16 липня 2024 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове, яким у задоволенні позову відмовив повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2024 року у справі №520/6058/24, залишивши в силі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребувано справу з Харківського окружного адміністративного суду та з Другого апеляційного адміністративного суду.

23 вересня 2024 року справа №520/6058/24 надійшла на адресу Верховного Суду.

Відзив від митного органу на касаційну скаргу позивача не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

15 жовтня 2024 відбувся розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача під час судового засідання підтримала доводи касаційної скарги, представник відповідача заперечив проти задоволення вимог касаційної скарги.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та TIANJIN BORUITE BICYCLE CO., LTD було укладено контракт № BRT233005-2 від 20 вересня 2023 року, за умовами якого позивач придбав велосипеди з шарикопідшипниками: - bicycle/велосипед BETTY-24" WITH BASKETS (в комплекті з корзиною) 60 шт. (сет); bicycle/велосипед BETTY-26" WITH BASKETS (в комплекті з корзиною) 76 шт. (сет); bicycle/велосипед SMILE-24" 44 шт. (сет); bicycle/велосипед SMILE-26" 40 шт. (сет); bicycle/велосипед FAST-24" 44 шт. (сет); bicycle/велосипед FAST-26" 40 шт. (сет). Торговельна марка - CROSS. - bicycle/велосипед SPARK-24"SD 44 шт. (сет); bicycle/велосипед SPARK-26"SD 40 шт. (сет); bicycle/велосипед SPARK-24"AD 42 шт. (сет); bicycle/велосипед SPARK26"AD 42 шт. (сет); bicycle/велосипед EVEREST-24" 81 шт. (сет); bicycle/велосипед EVEREST-26" 81 шт. (сет). Торговельна марка - CrossBike. - bicycle/велосипед APOLLO-24" 81 шт. (сет); bicycle/велосипед APOLLO-26" 81 шт. (сет); bicycle/велосипед BEST MATE-24" 42 шт. (сет); bicycle/велосипед BEST MATE-26" 42 шт. (сет); bicycle/велосипед CALYPSO-24" 39 шт. (сет); bicycle/ велосипед CALYPSO-26" 39 шт. (сет); bicycle/велосипед DRONE-24" 39 шт. (сет); bicycle/велосипед DRONE-26" - 39шт. (сет). Торговельна марка - TITAN.

Поставка товару здійснюється на умовах: FOB - Тянцзинь, відповідно з правилами Інкотермс 2010 (п.п. 3.3. Контракту). Ціна одиниці і загальна сума Товару вказується в інвойсі в доларах США (п.п. 2.1. Контракту).

Згідно інвойсу № BRT233005-2 від 20 листопада 2023 року, який є невід`ємною частиною даного контракту, позивачу поставлено товар за переліком, на загальну суму 33 746,90 доларів США.

Умови оплати за товар визначені згідно підпунктом 2.3. Контракту № BRT233005-2 від 20 вересня 2023 року, шляхом безготівкового банківського переказу покупця в доларах США на користь продавця по платіжним реквізитам. Відповідно до підпункту 3.1. Контракту № BRT233005-2 від 20 вересня 2023 року, умови оплати обговорюються в кожному інвойсі окремо.

Згідно інвойсу № BRT233005-2 від 20 листопада 2023 року, який є невід`ємною частиною даного контракту, вид оплати відстрочка платежу: « 150 days after getting the goods on customer warehouse», 100 % оплата через 150 днів після прибуття вантажу до місця призначення.

03 лютого 2024 року з метою митного оформлення товару, позивач подав митну декларацію № 24UA69U4, митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору заявлений до декларування, визначивши митну вартість яка становить 33746,90 доларів США.

На підтвердження митної вартості, разом з декларацією позивачем подано: - пакувальний лист (Packing list) № BRT233005-2 від 23 листопада 2023 року; - рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № BRT233005-2 від 20 листопада 2023 року; - автотранспортна накладна (Road consignment) (CMR) № 30/01-01 від 30 січня 2024 року; - сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) №23C040000732/00007 від 27 грудня 2023 року; - документ, що підтверджує вартість перевезення товару (рахунок від експедитора ТОВ «Клевер Тім» № 290124/02 від 29 січня 2024 року; - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № BRT233005-2 від 20 вересня 2023 року; - договір про надання послуг митного брокера № МБ019/01 від 04 грудня 2023 року; - договір (контракт) про перевезення (ТЕО з ТОВ «Клевер Тім») Договір № 1511/23/01 від 15 листопада 2023 року; - заява декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари, які декларуються не належать до товарів, що підлягають державному експортному контролю б/н від 03 лютого 2024 року; - інші некласифіковані документи (Разова перепустка) № ПР-76330 від 03 лютого 2024 року.

З підстав спрацювання системи ризиків, згенерованих АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів, митним органом запропоновано надати позивачу додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів.

На запит митного органу, позивач 05 лютого 2024 року направив митному органу: - копію митної декларації країни відправлення Китай із перекладом; - висновок експерта від 03 лютого 2024 року № 20-05/02-2024; - прайс-лист.

05 лютого 2024 року митним органом було відмовлено у оформленні (випуску) товарів, складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2024/000124 та прийнято рішення про коригування митної вартості № UA100000/2024/000032/2 від 05 лютого 2024 року, митну вартість товарів визначено за другорядним методом у розмірі 86816,80 дол. США.

Різниця між платежами, які заявлялись декларантом до винесення рішення та платежами, які повинні бути сплачені у зв`язку з винесенням рішення складає 603 595,40 грн.

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови, позивач звернувся з цим позовом до суду.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення про коригування митної вартості не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованих митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки. Відповідач обмежився лише посиланням на номер та дату митної декларації, яка була взята за основу для коригування митної вартості оцінюваних товарів, не навівши при цьому жодних пояснень зроблених коригувань, зокрема, не зазначивши митна вартість якого товару (назва, характеристики, код за УКТ ЗЕД) бралася за основу, торгову марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Суд першої інстанції наголосив на тому, що позивач надав необхідні та достатні документи для підтвердження задекларованої митної вартості, проте митний орган не навів переконливих аргументів, що надані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не довів наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем документально не підтверджені відомості стосовно такої складової митної вартості як транспортування товару. Також до митного оформлення не надано заявку, яка має визначати перелік послуг, що надаються експедитором, вид та найменування вантажів, а також інша необхідна інформація що стосується організації транспортно-експедиційного обслуговування під кожне конкретне перевезення та яка є невід`ємною частиною договору.

Суд наголосив на тому, що законодавством передбачена можливість підтвердження заявленої митної вартості, однак позивач не надав додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості й на протязі 80 днів з дня випуску товарів.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказав на те, що враховуючи неможливість застосування попередніх методів, керуючись положеннями частини 8 статті 57 та частини 1 статті 55 Митного кодексу України, та на підставі відсутності інформації в ціновій базі даних ЄАІС, що переглядається посадовою особою митниці, у даному випадку було можливим застосувати «резервний» метод відповідно до статті 64 Митного кодексу України з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями ГАТТ, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами рівні митної вартості.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.

З огляду на зміст касаційної скарги, підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судами норм матеріального права у випадку, передбаченому пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Позивач звернув увагу на те, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у наступних постановах Верховного Суду:

- щодо застосування частин другої, третьої статті 53, частини шостої статті 54 Митного кодексу України, викладеного у постановах від 27 березня 2021 року у справі № 540/2605/18, від 07 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.001625, від 07 лютого 2023 року у справі № 804/5961/16 в частині обґрунтованості сумніву у правильності визначення митної вартості та витребування додаткових документів;

- щодо наявності «обґрунтованих сумнівів» у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів, висловленій у постановах від 26 березня 2019 року у адміністративній справі № 814/921/17, від 04 вересня 2018 року у справі № 814/2659/16, у справах № 814/3790/14, № 814/1204/15, № 814/1216/16, №814/1253/14, від 26 серпня 2018 року у справі № 814/1996/15, від 27 серпня 2020 року у справі № 814/2840/16, від 21 серпня 2020 року у справі № 814/1521/16, від 06 серпня 2020 року у справі № 814/694/16, від 15 квітня 2020 року у справі №814/1439/15, від 26 березня 2020 року у справі № 814/1047/16, від 23 січня 2020 року у справі № 814/4204/15, відповідно до яких, однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому полягають такі розбіжності, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх застосування не може бути визначена вартість, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості;

- щодо застосування частини 7 статті 54 Митного кодексу України, викладеного у постанові від 21 лютого 2018 року по справі № 820/17417/14, в частині того, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС Державної фіскальної служби України інформація про вантажну митну декларацію, на яку орган доходів і зборів посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару дійсно було імпортовано до України, у зв`язку з тим, що при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другим методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суди повинні вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України і що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована;

- щодо застосування частини другої статті 55 Митного кодексу України, викладеного у постанові від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18 в частині не зазначення у спірному рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначення докладної інформації і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів;

- щодо застосування пункту 6 частини другої статті 53 Митного кодексу України, викладеного у постановах від 22 серпня 2019 року у справі № 810/2784/18, від 31 січня 2018 року у справі № 810/2839/17, від 21 листопада 2019 року у справі №804/9754/15, від 07 травня 2020 року у справі № 400/2922/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 810/4441/16; від 13 січня 2022 року у справі № 520/11061/2020; Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 13 жовтня 2017 року в частині визнання допустимим доказом довідки про транспортні витрати;

- щодо застосування пункту 4 статті 8 Угоди про застосування статті VII GАТТ (ГАТТ) від 15 квітня 1994 року, частин 10, 11 статті 58 Митного кодексу України, викладеного у постанові від 26 лютого 2019 року у справі № 2а-13471/10/0470, в частині того, що законодавство України з питань визначення митної вартості товарів повністю відповідає міжнародним вимогам, зокрема, Угоді про застосування статті VII GАТТ (ГАТТ), і не містить такі види витрат, як зберігання товару, що включаються до митної вартості;

- щодо застосування частин чотири, п`ять, дев`ять статті 58 Митного кодексу України, викладеного у постановах від 12 березня 2020 року у справі № 804/6243/14, від 07 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.001625, від 02 березня 2021 року у справі №380/842/20, від 29 липня 2020 року у справі № 420/1709/19, від 02 червня 2022 року у справі № 460/2674/20 в частині відповідності умов оплати, які не впливають на ціну товару та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.

Позивач звертає увагу на те, що посилання Відповідача, з яким погодився суд апеляційної інстанції, як на розбіжність, що у транзитній країні (Польщі) оцінювану партію товару було вивантажено із контейнера та завантажено на транспортний засіб, проте, у митного органу відсутні числові значення вищевказаних понесених позивачем витрат, спростовується змістом довідки про транспортні витрати № 290124/02 від 29 січня 2024 року, в якій серед іншого зазначено як і про вартість міжнародного морського перевезення, так і про «Додаткові послуги з контейнерів та вантажів за межами державного кордону України», які склали 10 398,11 гривень, так як і міжнародне автоперевезення з м. Гданськ (Польща) до м/п «Ягодин» - склало 45 370 гривень.

На думку скаржника, висновки суду апеляційної інстанції про відсутність документів щодо підтвердження такої складової митної вартості товару як витрати на транспортування товару є безпідставними та неправомірними. Судом апеляційної інстанції формально та необґрунтовано зроблено висновок про неможливість встановити весь обсяг наданих послуг через відсутність при митному оформленні як обов`язкового документу, Заявки на перевезення, яка навіть по Договору транспортного експедування № 1511/23/01 від 15 листопада 2023 року не є обов`язковим документом.

Крім того позивач зазначив, що в оскаржуваному рішенні відсутнє обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності впливають на митну вартість товарів, та вказані розбіжності, про які зазначено в рішенні про коригування митної вартості товару, не можуть впливати на митну вартість спірного товару та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України (частина третя статті 54 Митного кодексу України).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).

Підстави для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачені частиною другою статті 58 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до вищевказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

За правилами статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64); Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (частина 2 статті 64).

Виходячи з вищевикладеного Митний кодекс України вказує на те, що у випадку застосування резервного методу митна вартість обов`язково повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Суд першої інстанції встановив, що джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару № 1 МД від 22 січня 2024 року №UA500500/2024/002230 (із розрахунку 83,80 дол. США за одиницю).

Посилання у рішенні про коригування митної вартості на лише на номер митної декларації, як на джерело цінової інформації, не свідчить про належне обґрунтування митним органом можливості визначення митної вартості за резервним методом.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 21 серпня 2018 року у справі №804/1755/17.

Суд наголошує на тому, що резервний метод не вимагає від митного органу доведення подібності (аналогічності) товарів, однак зазначений метод повинен ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях і це ґрунтування повинне бути підтвердженим в рішенні про коригування митної вартості.

Суд апеляційної інстанції не врахував того факту, що рішення про коригування митної вартості товару не містить пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У вказаному рішенні не зазначено докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що відповідно до висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14 якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Вказане свідчить про те, що суд апеляційної інстанції дійшов до передчасного висновку про те, що довідка про транспортні витрати є недостатнім доказом у справі.

Суд погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що акти виконаних робіт з експедитором відповідачу надати на момент запиту митниці не представлялося можливим, так як такі документи ще не були складені та підписані сторонами з причин того, що організація перевезення та саме перевезення товару не було завершене на момент його митного оформлення та товар не був доставлений до кінцевого місця призначення згідно до умов Договору № 1511/23/01 транспортного експедування від 15 листопада 2023 року (п. 3.10. Договору - Після виконання робіт (надання послуг) оформляється Акт виконаних робіт (наданих послуг), який, у разі відсутності письмових обґрунтованих заперечень з боку Клієнта, має бути підписаний останнім протягом 3-х робочих днів з моменту його отримання).

Банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, не надавався з причин того, що відповідно до рахунку-фактури (Commercial invoice) № BRT233005-2 від 20 листопада 2023 року, який є невід`ємною частиною Контракту №BRT233005-2 від 20 вересня 2023 року, сторонами визначено вид оплати відстрочка платежу, а саме: 100 % оплата через 150 днів після прибуття вантажу до місця призначення, тому це виключало обов`язок декларанта надавати банківський платіжний документ на момент декларування.

Щодо надання інших платіжних та/або бухгалтерських документів, які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, судом першої інстанції встановлено, що такі документи додатково не надавалися, так як на момент декларування з первинною митною декларацією декларантом було подано інвойс, пакувальний лист, прайс-лист сертифікат про походження товару, що відображено у картці відмови і відповідно виключало обов`язок декларанта надавати їх повторно.

Більш того, відповідачем при первинному отриманні від декларанта зазначених документів, не було встановлено жодних розбіжностей, у тому числі, числових, які необхідно було додатково підтвердити, пояснити чи відкоригувати/виправити шляхом надання повторно цих же документів.

З урахування наведеного, Суд доходить висновку, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права, а також порушив норми процесуального права зокрема застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно із статтею 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2024 року скасувати.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі №520/6058/24 залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер