Справа № 160/17996/24
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, відповідача-3: Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, відповідача-4: Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, відповідача-5: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-
05.07.2024 року (02.07.2024 року направлена засобами поштового зв`язку) до Дніпропетровського окружного адміністративного надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, відповідача-3: Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, відповідача-4: Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, відповідача-5: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач на виконання вимог ухвали суду від 11.07.2024 року з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд:
- обов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 29.06.1978 року по 20.10.1978 року, з 19.07.1979 року по 13.10.1980 року, з 12.10.1995 року по 04.01.1999 року, з 06.03.2003 року по 01.09.2003 року та з 03.11.2003 року по 30.01.2004 року та здійснити призначення пенсії за віком з моменту настання права (первинного звернення), тобто з 03.08.2023 року.
- стягнути сплачену суму судового збору 4844,80 грн, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що останнім під час звернення із заявами про призначення пенсії було надано органам Пенсійного фонду документи, які необхідні для обчислення страхового стажу та підтвердження того факту, що ОСОБА_1 був працевлаштований у спірний період. Щодо посилань відповідача-1 у своєму рішення про відмову в призначенні пенсії, на підстави не зарахування стажу, як то відсутність по батькові та прізвище російською мовою не співпадає з паспортними даними, відсутність назви підприємства, яке вносило відомості про роботу, зазначення скорочено по батькові, відсутність повністю зазначених дат в наказах в записах про прийняття/звільнення, вважаю, що ці порушення мають суто формальний характер. відповідачем-1 безпідставно не зараховано спірні періоди до стажу позивача, та що порушення мають суто формальний характер. Позивач стверджує, що запис про прийняття на роботу та звільнення містить підпис посадової особи та печатку підприємства, дати та номери наказів, тобто справжність та достовірність цього запису, сумніву не викликає. Позивач вважає, що відповідачем-1 безпідставно не зараховано спірні періоди до мого стажу, та що порушення мають суто формальний характер. Впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві (запис № 18-19 в трудовій книжці серії НОМЕР_3 ), отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси застрахованої особи, зокрема, право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично розбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
23.08.2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 заперечив щодо задоволення позовних вимог. В мотивування своєї правової позиції відповідач-1 зазначив наступне. 03.08.2023 ОСОБА_1 звернувся із заявою до сервісного центру про перерахунок пенсії. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 10.08.2024 відмовлено позивачу в призначенні пенсії, в зв`язку з відсутністю страхового стажу. За результатом розгляду документів, доданих до заяви, страховий стаж становить 27 років 4 місяці 3 дні. До страхового стажу не враховано період отримання допомоги по безробіттю з 06.03.2003 по 01.09.2003, оскільки даний вид допомоги не передбачений ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 24 Закону 1058 до страхового стажу для обчислення пенсії зараховується період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації. Пунктом «а» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно- правового характеру за умови сплати страхових внесків. Так, як позивачем не надано інформації про те, що матеріальна допомога отримувалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, в Головному управлінні відсутні правові підстави в зарахуванні матеріально допомоги до страхового стажу. Також до страхового стажу не враховано період роботи з 03.11.2003 по 30.01.2004, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми Ок-5) відсутня інформація нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків. До страхового стажу не враховано спірний період роботи позивача в зв`язку з відсутністю в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка форми ОК-5) інформації про сплату страхових внесків, в зв`язку з чим Головним управлінням прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії. Постановою правління ПФУ від 05.11.2009 № 26-1, Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою правління ПФУ № 22-2 від 08.10.2010, Порядку подання та формування страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ №25-2 від 03.12.2013 було встановлено обов`язковий порядок, строки та підстави формування та подання звітності на застрахованих осіб, що використовується в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Оскільки позивачем, не надано підтверджуючих документів про сплату страхових внесків за спірний період та у відділі адміністрування, супроводження інформаційних систем, електронних реєстрів та захисту інформації управління немає даних про сплату внесків, в Головному управлінні відсутні законні підстави в зарахуванні спірного періоду до страхового стажу. Таким чином, вимоги позивача про зобов`язання Головного управління зарахувати до страхового стажу період роботи, який не підтверджений сплатою внесків до Пенсійного фонду є безпідставним.
09.09.2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-5 заперечив щодо задоволення позовних вимог. В мотивування своєї правової позиції відповідач-5 зазначив наступне. Позивач на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує. Він неодноразово звертався до територіальних органів Пенсійного фонду України для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення. Відповідно до пункту першого статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) у 2023 році право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають право на призначення пенсії за віком мають особи за наявності страхового стажу не менше 30 років. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу, в період з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року від 23 до 33 років, після досягнення віку 65 років - за наявності страхового стажу з 1 січня 2028 року по 31 грудня 2028 року від 15 до 25 років. Відповідно до ст.24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Згідно зі ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи ( до 01.01.2004), є трудова книжка. За результатами розгляду документів, які надав позивач, згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.10.1987 не зараховано: - з 29.06.1978 по 20.10.1978 згідно довідки від 26.02.2024 №Ш-209/1-25, оскільки ім`я та по батькові зазначено скорочено; перевіркою архівної довідки про заробітну плату від 27.02.2024 №Ш-189/1-25 встановлено, що у відомостях нарахування заробітної плати за липень-жовтень 1978 року не зазначено по батькові та прізвище (Швидкий - російською мовою) не відповідає паспортним даним заявника; - з 12.10.1995 по 04.01.1999 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.10.1987, оскільки не зазначено назву підприємства, яке вносило записи про роботу; довідка від 03.08.2023 №Ш-593 не містить номерів і дат наказів про прийняття та звільнення з КСП «Зоря»; в архівному витязі від 18.03.2024 №Ш-70 зазначене прізвище (Швидкий - російською мовою) не відповідає паспортним даним заявника; перевіркою архівної довідки про заробітну плату від 18.03.2024 №Ш-171 встановлено, що у відомостях нарахування заробітної плати за період з 01.12.1995 по 31.12.1998 року зазначено скорочено по батькові та прізвище (Швидкий - російською мовою) не відповідає паспортним даним заявника; - 03.11.2003 по 30.01.2004 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.10.1987, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про суми заробітку та сплату страхових внесків за зазначений період; - отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 06.03.2003 по 01.09.2003, оскільки не зазначено її вид. Відповідно до абзацу третього частини 1 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до страхового стажу зараховується період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації. За наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж склав 26 років 7 місяців 21 день, відповідне відсутнє право на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 30 років. Наявність у позивача легітимних очікувань також не відміняє закріпленого у статті 19 Конституції України обов`язку діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України і не може бути достатньою підставою для прийняття пенсійним органом як суб`єктом владних повноважень позитивного для позивача рішення. Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача. Виключними дискреційними повноваженнями наділені органи Пенсійного фонду України на прийняття рішення про призначення пенсії (здійснення перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку). Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Таким чином, прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим. Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Отже, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача або зарахувати стаж. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення з 03.08.2023 також відсутні.
Відповідач-3: Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2024 року зазначена вище справа розподілена та 08.07.2024 року передана судді Пруднику С.В.
На виконання вимог ухвали суду від 10.07.2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшла уточнена позовна заява з її копіями, відповідно до кількості учасників справи та заява по поновлення строку звернення до суду.
Відтак, у встановлений ухвалою суду від 10.07.2024 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши пенсійного віку звернувся до уповноваженого органу Пенсійного фонду з метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення.
Так, 03.08.2023 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі відповідач-5) про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 (надалі - Закон № 1058).
До заяви було додано необхідний для призначення пенсії пакет документів.
Згодом, надавши додаткові документи, позивач вдруге звернувся до відповідача-5 із заявою про призначення пенсії за віком від 06.03.2024 року.
До страхового стажу не враховано періоди роботи: з 12.10.1995 року по 04.01.1999 року згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.10.1987, оскільки при прийнятті на роботу відсутня назва організації та дата звільнення календарно не відповідає даті наказу при звільненні (01.04.1999 року). Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку, видану на підставі первинних документів; з 03.11.2003 року по 31.12.2003 року згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.10.1987 року, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні дані про роботу. Період з 19.07.1979 року по 13.10.1980 року, згідно довідки №05 від 27.02.2024 року, оскільки в трудовій книжці відсутній запис про даний період. Даний період можливо зарахувати після проведення перевірки відповідності первинним документам.
За наслідками розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 29.06.1978 року по 20.10.1978 року згідно довідки від 26.02.2024 року № Ш-209/1-25, оскільки ім`я та по батькові зазначено скорочено; перевіркою архівної довідки про заробітну плату від 27.02.2024 року № Ш-189/1-25 встановлено, що у відомостях нарахування заробітної плати за липень - жовтень 1978 року не зазначено по батькові та прізвище (Швидкий - російською мовою) не відповідає паспортним даним заявника; з 12.10.1995 року по 04.01.1999 року згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.10.1987, оскільки не зазначено назву підприємства, яке вносило записи про роботу; довідка від 03.08.2023 року № Ш-593 не містить номерів і дат наказів про прийняття та звільнення з КСП Зоря; в архівному витязі від 18.03.2024 №111-70 зазначене прізвище (Швидкий - російською мовою) не відповідає паспортним даним заявника; перевіркою архівної довідки про заробітну плату від 18.03.2024 року № Ш-171 встановлено, що у відомостях нарахування заробітної плати за період з 01.12.1985 по 21.12.1998 року зазначено скорочено по батькові та прізвище (Швидкий - російською мовою) не відповідає паспортним даним заявника; з 03.11.2003 року по 30.01.2004 року згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.10.1987, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування відсутні відомості про суми заробітку та сплату страхових внесків за зазначений період; отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 06.03.2003 року по 01.09.2003 року, оскільки не зазначено її вид.
Не погоджуючись з прийняттям відповідачами спірних рішень та такими діями відповідачів позивач, з метою захисту своїх порушених прав, звернувся із даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Статтею 49 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них причин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Так, щодо не зарахування періоду роботи з 29.06.1978 року по 20.10.1978 року, 19.07.1979 року по 13.10.1980 року та з 12.10.1995 року по 04.01.1999 року, суд зазначає наступне.
Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законом № 1058-ІV. Згідно з ч. 1 ст.8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягай встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т.ч. пенсія за віком.
Згідно ч. 1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Абзацом 1 ч. 4 ст.24 Закону № 1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пунктів «а» статті 3 Закону України Про пенсійне забезпечення №788-ХП від 05.11.1991 (далі -Закон №1788-ХП), право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів.
Статтею 62 Закону № 1788-ХII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1, п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
У відповідності до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону № 1788-ХП, пунктами 1, 2 Порядку № 637 основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно п.2 Загальних положень Порядку № 637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Так, відповідно до вищевикладеного позивачем було надано довідку Магдалинівської селищної ради Комунальної установи Трудовий архів Магдалинівської селищної ради від 26.02.2024 року № Ш-209/1-25, від 27.02.2024 року № Ш-189/1-25 та довідки № 05 від 27.02.2024 року.
Зазначені архівні довідки підтверджують період трудової діяльності позивача з 29.06.1978 року по 20 .10.1978 року, з 19.07.1979 року по 13.10.1980 року.
Варто зазначити, що довідки містять печатки та підписи посадових осіб, та видані на підставі первинних документів, які були передані на збереження до архівної установи.
В період трудової діяльності позивача діяли Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати від 20.06. 1974 № 162 (далі-Інструкція № 162) та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі-Інструкція № 58).
Пунктом 2.4. Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно пункту 18 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. Аналогічні вимоги до порядку ведення трудових книжок містяться і в Інструкції № 58.
Так, згідно запису № 12-13 трудової книжки серії НОМЕР_3 , позивача 12.10.1995 року прийнято до колгоспу Зоря та 04.01.1999 року звільнено за власним бажанням.
Суд зазначає, що запис про прийняття на роботу та звільнення містить підпис посадової особи та печатку підприємства, дати та номери наказів, тобто справжність та достовірність цього запису, сумніву не викликає.
Крім того на вимогу органів Пенсійного фонду, позивачем надані підтверджуючі довідки видані Комунальною установою Новомосковський районний трудовий архів від 03.08.2023 року № Ш-593, від 18.03.2024 року № Ш-171 та довідка від 18.03.2024 року № Ш-70 Архівного відділу Новомосковської районної державної адміністрації, які підтверджують період моєї роботи у колгоспі Зоря з 12.10.1995 року по 04.01.1999 року.
З наведеного можна зробити висновок, що позивачем під час звернення із заявами про призначення пенсії було надано органам Пенсійного фонду документи, які необхідні для обчислення страхового стажу та підтвердження того факту, що ОСОБА_1 був працевлаштований у спірний період.
Щодо посилань відповідача-1 у своєму рішення про відмову в призначенні пенсії, на підстави не зарахування стажу, як то відсутність по батькові та прізвище російською мовою не співпадає з паспортними даними, відсутність назви підприємства, яке вносило відомості про роботу, зазначення скорочено по батькові, відсутність повністю зазначених дат в наказах в записах про прийняття/звільнення, суд вважає, що ці порушення мають суто формальний характер.
На думку суду, позивач не повинен нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки та інших документів про роботу, виходячи з наступного.
Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року № 301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на зазначені нормативні акти, можливо прийти до висновків, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії за віком.
Отже, суд вважає, що відповідачем-1 безпідставно не зараховано спірні періоди до стажу позивача, та що порушення мають суто формальний характер.
Щодо не зарахування періоду з 03.11.2003 року по 30.01.2004 року в зв`язку з відсутністю в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про суми заробітку та сплату страхових внесків.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом №1058.
За приписами статті 1 Закону № 1058-ІV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку; роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як передбачено частиною другою статті 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до
Згідно пункту 18 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. Аналогічні вимоги до порядку ведення трудових книжок містяться і в Інструкції № 58.
Так, згідно запису № 12-13 трудової книжки серії НОМЕР_3 , позивача 12.10.1995 року прийнято до колгоспу Зоря та 04.01.1999 року звільнено за власним бажанням.
Суд зазначає, що запис про прийняття на роботу та звільнення містить підпис посадової особи та печатку підприємства, дати та номери наказів, тобто справжність та достовірність цього запису, сумніву не викликає.
Крім того на вимогу органів Пенсійного фонду, позивачем надані підтверджуючі довідки видані Комунальною установою Новомосковський районний трудовий архів від 03.08.2023 року № Ш-593, від 18.03.2024 року № Ш-171 та довідка від 18.03.2024 року № Ш-70 Архівного відділу Новомосковської районної державної адміністрації, які підтверджують період моєї роботи у колгоспі Зоря з 12.10.1995 року по 04.01.1999 року.
З наведеного можна зробити висновок, що позивачем під час звернення із заявами про призначення пенсії було надано органам Пенсійного фонду документи, які необхідні для обчислення страхового стажу та підтвердження того факту, що ОСОБА_1 був працевлаштований у спірний період.
Щодо посилань відповідача-1 у своєму рішення про відмову в призначенні пенсії, на підстави не зарахування стажу, як то відсутність по батькові та прізвище російською мовою не співпадає з паспортними даними, відсутність назви підприємства, яке вносило відомості про роботу, зазначення скорочено по батькові, відсутність повністю зазначених дат в наказах в записах про прийняття/звільнення, суд вважає, що ці порушення мають суто формальний характер.
Суд вважає, позивач не повинен нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки та інших документів про роботу, виходячи з наступного.
Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року № 301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на зазначені нормативні акти, можливо прийти до висновків, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії за віком.
Отже, суд вважає, що відповідачем-1 безпідставно не зараховано спірні періоди до стажу позивача, та що порушення мають суто формальний характер.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1058-ІV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно з частиною другою статті 20 Закону № 1058-ІV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
За приписами частин четвертої - шостої, дев`ятої, десятої статті 20 Закону № 1058-ІУ сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.
Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Крім того, згідно з частиною шостою статті 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.
При цьому, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми страхового/ єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи,
протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві (запис № 18-19 в трудовій книжці серії НОМЕР_3 ), отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси застрахованої особи, зокрема, право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично розбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 20.03.2019 у справі№688/947/17, від 27.03.2018у справі№208/6680/16-а.
Щодо не зарахування періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю у період з 06.03.2003 по 01.09.2003.
Частиною 3 ст. 24 Закону № 1058-ІV передбачено, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Однак, пенсійний орган не врахував до загального страхового стажу період отримання матеріальної допомоги по безробіттю згідно записів у трудовій книжці № НОМЕР_4 , тобто з 06.03.2003 року по 01.09.2003 року.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі по тексту Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок № 637).
Згідно п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених положень дає підстави зробити висновок, що надання особою до пенсійного органу документів та уточнюючих довідок на підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.
Згідно запису трудової книжки серії НОМЕР_3 № 16-17 позивач отримував матеріальну допомогу згідно зі ст. 28.1 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція № 58), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.
За приписами пункту 1.1 Інструкції № 58 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до підпункту «е» пункту 2.12 Інструкції № 58, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записи, зокрема, безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю - заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення. Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві.
Пунктом 5.9 Інструкції про порядок реєстрації, перереєстрації та введення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних державною службою зайнятості, затвердженої наказом Міністерства праці України № 14 від 01.03.1994, (далі - Інструкція № 14), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.04.1994 за № 74/283, (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у трудовій книжці безробітного працівники державної служби зайнятості роблять записи про час початку і закінчення виплати йому допомоги по безробіттю відповідно до пункту 15 Положення про порядок реєстрації громадян як безробітних, виплати допомоги по безробіттю та про умови подання додаткової матеріальної та іншої допомоги безробітним і членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.1993 № 315, та підпункту «а» пункту 2, 18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110.
Усі записи про призначення, відкладення, припинення виплати допомоги по безробіттю вносяться працівниками служби зайнятості після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку. Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Внесення відомостей до трудової книжки при призначенні допомоги по безробіттю: У графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування центру зайнятості.
Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата призначення допомоги по безробіттю.
У графі 3 пишеться: «Призначено допомогу по безробіттю...» із посиланням на відповідну статтю, пункт Закону.
У графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер. Після цього без підпису посадової особи центру зайнятості трудова книжка повертається безробітному.
Внесення відомостей про відкладення, припинення виплати допомоги по безробіттю провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата відкладення, припинення; у графі 3 «Відкладено (припинено) виплату допомоги по безробіттю...» із посиланням на відповідну статтю, пункт Закону; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер. Увесь запис затверджується підписом працівника державної служби зайнятості і її печаткою.
У разі поновлення виплати допомоги по безробіттю записи у трудовій книжці безробітного провадяться з додержанням правил, які викладені вище.
Відповідно до підпункту «а» пункту 1 статті 29 Закону України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року № 803-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) громадянам, які мають право на одержання допомоги по безробіттю, гарантується її виплата у розмірі не менш як 50 процентів середньої заробітної плати за попереднім місцем роботи, але не нижче встановленої законодавством мінімальної заробітної плати - при втраті роботи на підприємстві, в установі та організації, якщо громадянин протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, мав оплачувану роботу не менш як 12 тижнів; максимальний розмір допомоги по безробіттю не може бути вищим від середньої заробітної плати, що склалася в народному господарстві відповідної області.
Виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку її виплати (підпункт «з» пункту 1 статті 30 цього Закону).
Трудова книжка позивача містить записи про призначення, відкладення, поновлення після відкладення та припинення виплати позивачу допомоги по безробіттю, що внесені центром зайнятості. У трудовій книжці зазначено, на підставі чого внесено записи, - наказ (розпорядження), їх дата і номер. Увесь запис затверджено підписом працівника державної служби зайнятості та її печаткою.
Тобто, період з 06.03.2003 року року по 01.09.2003 року, коли позивач фактично отримував допомогу по безробіттю, підлягає зарахуванню до його трудового стажу для призначення пенсії.
Та як наслідок слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 ( НОМЕР_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 29.06.1978 року по 20.10.1978 року, з 19.07.1979 року по 13.10.1980 року, з 12.10.1995 року по 04.01.1999 року, з 06.03.2003 року по 01.09.2003 року та з 03.11.2003 року по 30.01.2004 року.Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити призначення пенсії за віком з моменту настання права (первинного звернення), тобто з 03.08.2023 року, суд зазначає наступне.
Згідно з частинами 3 та 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. Суд не може підміняти своїм рішенням компетенцію уповноваженого органу державної влади, через що вимоги про зобов`язання призначити пенсію також задоволенню не підлягають.
З урахуванням зазначеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати відповідача-5 повторно розглянути заяву позивача від 03.08.2023 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні.
Обираючи такий спосіб захисту порушених прав позивача, суд керується тим, що статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. При цьому позивач подавав заяву та документи про призначення пенсії саме до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і саме це управління не прийняло до уваги надані позивачем документи, що підтверджують стаж позивача, також при призначенні пенсії позивач буде перебувати на обліку в даному управлінні, яке в подальшому буде нараховувати та виплачувати йому пенсію.
Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повинно відповідати за цими вимогами.
Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 4844,40 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань, в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань, в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань та в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань
Враховуючи те, що підставою звернення до суду стали протиправні рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в призначенні пенсії, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з кожного судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, відповідача-3: Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, відповідача-4: Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, відповідача-5: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 29.06.1978 року по 20.10.1978 року, з 19.07.1979 року по 13.10.1980 року, з 12.10.1995 року по 04.01.1999 року, з 06.03.2003 року по 01.09.2003 року та з 03.11.2003 року по 30.01.2004 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.08.2023 року, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник