Справа № 500/4841/24
Суддя: Юзьків Микола Іванович
Дата ухвалення: 2024-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4841/24

18 жовтня 2024 року м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Юзьківа М.І. розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБУД" до Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю «БМБУД» (далі позивач) звернулося до суду із позовною заявою до Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач) у якій просить ухвалити рішення про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 067280 від 23.07.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскаржуваною постановою № 067280 до нього застосовано адміністративно - господарський штраф в сумі 17 000,00 грн. Підставою для застосування даного штрафу був акт перевірки № 055790 від 05.06.2024 року яким зафіксовано перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема індивідуальної контрольної книжки водія.

У зв`язку з тим, що відповідач не повідомив позивача належним чином про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, позивач був позбавлений можливості надати пояснення та документи на підтвердження того, що на момент перевірки водій транспортного засобу марки МАЗ 6501С5-584-000, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах із позивачем, а сам транспортний засіб було передано у орендне користування ПП «ТІЕРРА».

Відповідач, у встановлений судом строк подав відзив на позов у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначає, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки МАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . За результатами проведення рейдової перевірки транспортного засобу, складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 055790 від 05.06.2024. В акті зафіксовано порушення вимог абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону, а саме відсутності у водія контрольної книжки, а також перевищення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу. При цьому водієм для перевірки надано товарно-транспортну накладну № 868 від 05.06.2024, відповідно до якої здійснювалося перевезення вантажу (щебінь), а автомобільним перевізником зазначено ТОВ «БМБУД». Також зазначає, що ним вжито усіх заходів щодо належного повідомлення позивача про розгляд справи, оскільки повідомлення здійснено у спосіб, визначений Порядком № 1567, шляхом завчасного відправлення засобами поштового зв`язку.

Позивачем подано заперечення на відзив на позовну заяву у яких він підтвердив аргументи, що викладені у позовній заяві, та зазначив, що він не є власником транспортного засобу, який вказаний у ТТН, а тому не наділений повноваженнями щодо проведення перереєстрації транспортного засобу. Крім того вказав, що між ним та ТОВ «ЛАЗЕР-ЛЕНД» відсутній договір про надання послуг з перевезення будь-яких вантажів, а тому сама товарно-транспортна накладна, яка зазначена у акті перевірки, не підтверджує його статус як перевізника.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 21.08.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

Копію ухвали про відкриття спрощеного провадження від 21.08.2024 відповідач отримав 22.08.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в його електронний кабінет.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що старшими державними інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Ліліку А.Ю. та ОСОБА_2 на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок від 31.05.2024 №45774/42/27-24 та направлення на рейдову перевірку №003522 від 31.05.2024, проводилась рейдова перевірка на адміністративно територіальній одиниці Чернівецької обл: м.Чернівці, А/Д Н10, А/Д Н03, А/Д М19, Чернівецька область щодо дотримання вимог чинного автотранспортного законодавства України.

Результати рейдової перевірки оформлені актом № 055790 від 05.06.2024, яким зафіксовано порушення позивачем абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки документів визначених статтею 48 цього Закону, а також перевищення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу.

На підставі вказаного акту встановлено, що під час здійснення перевезення вантажу згідно ТТН від 05.06.24 № 868 перевізник (згідно ТТН: БМ БУД, 3) не забезпечив водія автомобіля марки МАЗ 6501С5-584-000, номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 індивідуально-контрольною книжкою. Від надання пояснень та від підпису акта перевірки водій відмовився.

Згідно з довідкою ТОВ «БМБУД» від 02.08.2024 № 02/08-01 водій ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з ТОВ «БМБУД».

Листом від 08.07.2024 № 58462/37/24-24 Відділ державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті повідомив ТзОВ «БМБУД» про те, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відбудеться 23 липня 2024 року з 10 години. Вказане повідомлення направлено позивачу рекомендованим поштовим відправленням 09.07.2024 № 444 за адресою позивача, яке згідно трекінгу поштових відправлень перебувало у точці видачі з 11.07.2024 та вручено позивачу 31.07.2024.

На підставі акту перевірки № 055790 від 05.06.2024 Відділом державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті складено постанову № 067280 від 23.07.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ТзОВ «БМБУД» у розмірі 17000,00 грн за порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачено абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Також матеріали справи містять Договір фінансового лізингу № 850-ЛВ-МСБ-Ф-243 від 16.08.2021, укладений між ТзОВ «Альфа-лізинг Україна» та ТзОВ «БМБУД», згідно якого автомобіль марки МАЗ 6501С5-584-000, ДНЗ НОМЕР_1 передано у строкове платне володіння та користування позивача. Дана обставина визнається у позовній заяві.

Крім того, до матеріалів справи позивачем додано лист ПП «ТІЕРРА» від 02.08.2024 № 02/08/2024 у якому останнє на запит позивача повідомляє, що зазначені у запиті номери товаро-транспортних накладних: ТТН № 868 від 05.06.2024 року; ТТН № 863 від 05.06.2024 року; ТТН № 866 від 05.06.2024 року - співпадають із номерами які внесені в Журнал обліку фактур, товарно-транспортних накладних. Однак, підтвердити чи спростувати чи саме ці товаро-транспортні накладні належать ПП «ТІЕРРА» не вдасться можливим так як не долучені їх копії. Крім того, ПП «ТІЕРРА» повідомило позивача, що 05.06.2024 року надавало послуги з перевезення щебеневої продукції ТОВ «ЛЕЗЕР-ЛЕНД» транспортними засобами орендованими у ТОВ «БМБУД» згідно Договору оренди № 01/04/24 від 01 квітня 2024 року.

Відповідно до Договору оренди № 01/04/24 від 01 квітня 2024 року та акту прийому передачі до нього, укладених між ТзОВ «БМБУД» та ПП «ТІЕРРА», автомобіль марки МАЗ 6501С5-584-000, ДНЗ НОМЕР_1 передано у орендне користування ПП «ТІЕРРА».

Мотивувальна частина

Предметом оскарження у цій справі є постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23.07.2024 №067280.

Отже, в цій справі суд має надати оцінку на предмет законності оскаржуваної постанови, оцінивши її на предмет відповідності верховенству права та критеріїв законності рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма Основного Закону означає, що діяльність суб`єктів владних повноважень здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом.

Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Так, засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України Про автомобільний транспорт від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III та інші нормативно-правові акти в редакції, чинній на час здійснення перевірки транспортного засобу позивача).

Згідно статті 3 Закону №2344-III цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Статтею 18 Закону №2344-III визначено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Тобто, в розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Згідно частини першої статті 47 Закону №2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.

Відповідно до приписів статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є, зокрема, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, до переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів визначених статтею 48 Закону №2344-III віднесено також інші документи, що передбачені законодавством.

Наказом Міністерства України транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року №340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення №340).

Згідно пункту 1.3 Положення №340 його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

У свою чергу, відповідно до пункту 1.4 Положення №340, це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються, серед іншого, фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв.

У цьому Положенні терміни вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами (далі - Перевізник); робочий час водія - час, протягом якого водій зобов`язаний виконувати свої обов`язки, визначені трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку; тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ (пункт 1.5 Положення №340).

Відповідно до пункту 6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно пункту 6.2 Положення №340 облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.

Водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) (пункт 6.3 Положення №340).

Із зазначеного слідує, що індивідуальна контрольна книжка водія є одним із документів, яким автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити водія під час здійснення автомобільних перевезень та яка повинна пред`являтися на вимогу осіб, що уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.

Суд також зазначає, що Постановою Кабінет Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 затверджено Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (далі - Порядок №1567 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 79 від 02.02.2022 року).

Відповідно до пункту 1 Порядку №1567 цей Порядок визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з пунктом 4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно:

- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону №2344-III;

- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);

- відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;

- оснащення таксі справним таксометром;

- відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

- додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

- наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

- виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Статтею 60 Закону №2344-III передбачена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Так, згідно абзацу 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III (який було застосовано відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанов) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 60 Закону №2344-III розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до загального фонду Державного бюджету України, крім 50 відсотків адміністративно-господарських штрафів, передбачених абзацами чотирнадцятим - сімнадцятим частини першої статті 60 цього Закону, та плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, що зараховуються до державного дорожнього фонду, створеного у складі спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно пункту 20 Порядку №1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності) (пункт 21 Порядку №1567).

У разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис (пункт 22 Порядку №1567).

Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення (пункт 25 Порядку №1567).

Справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення (пункт 26 Порядку №1567).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (пункт 27 Порядку №1567).

Як слідує із заяв по суті справи позивача, ним не заперечується обставина не пред`явлення водієм транспортного засобу МАЗ 6501С5-584-000, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 індивідуальної транспортної книжки водія посадовим особам Укртрансбезпеки під час здійснення ними рейдової перевірки 05.06.2024.

Так, суд зазначає, що підставами для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, згідно доводів позивача, є:

- по-перше, те що позивач не здійснював перевезення вантажу як автомобільний перевізник, оскільки автомобіль, що був предметом рейдової перевірки перено у користування ПП «ТІЕРРА», а його водій ОСОБА_1 на час перевірки не перебував у трудових відносинах з позивачем;

- по-друге, процедурні порушення з боку відповідача в частині порядку розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме не повідомлення про розгляд справи.

Відтак, з огляду на доводи позивача, суд перевірить дотримання відповідачем порядку розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, наслідком чого і стало застосування адміністративно-господарського штрафу згідно оскаржуваної постанови.

Щодо належності позивача до автомобільного перевізників в розумінні Закону №2344-III суд зазначає таке.

У частині першій статті 1 Закону №2344-III наведено наступні визначення:

- автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

- автомобільний самозайнятий перевізник це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв.

- власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Верховним Судом у поставові від 01.06.2023 року у справі № 640/39442/21 досліджувалося питання суб`єкта відповідальності, передбаченої абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III "Про автомобільний транспорт" та наголошено, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу. Не без того, що надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом 14 ч.1 ст. 60 Закону № 2344-III. Тому автомобільний перевізник у справах за позовами про оскарження штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі Закону України № 2344-III Про автомобільний транспорт не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть збігатися. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.02.2023 року у справі № 240/22448/20 та від 22.12.2021 року у справі № 420/3371/21.

Згідно з пунктами 3.1-3.5 пункту 3 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (далі - Правила перевезення вантажів) договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (надалі - Перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надалі - Замовники). Примірний договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні (надалі - Договір) наведений в додатку 1.

Як зазначалось судом вище, водій повинен мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, серед яких є товарно-транспортна накладна.

Приписами пункту 1 Правил визначено, що товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

За підпунктами 11.1, 11.3, 11.5 пункту 11 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.

У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Аналіз вищезазначених положень Правил та форми яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.

Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України визначають, що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що у контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Верховний Суд зауважував, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися, на думку Верховного Суду, із розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

Тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Така позиція є сталою та послідовною і неодноразово зазначалась у постановах Верховного Суду у справах цієї категорії, зокрема і у постанові від 22 лютого 2024 року у справі № 520/4486/23.

Матеріалами справи підтверджується, що перевезення вантажу під час проведення перевірки здійснювалося на підставі товарно-транспортної накладної № 868 від 05.06.24, яку пред`явив водій ОСОБА_1 уповноваженим особам Укртрансбезпеки. У вказаній ТТН зазначено автомобільний перевізник БМ БУД 3, вантажовідправник ТОВ «Бурдяківський кар`єр», вантажоодержувач ТОВ «БСК Трейдінг».

При цьому, в акті про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт № 055690 від 05.06.2024, контролюючим органом зроблено посилання на товарно-транспортну накладну № 868 від 05.06.24, де зазначено автомобільним перевізником позивача.

Суд наголошує, що формування та збір документів для перевезення вантажу завершується на початку руху та мають бути у водія на руках. Саме на підставі первинних документів, які надані водієм на місці зупинки транспортного засобу, а не інших документів, наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини, зокрема, щодо перевізника.

Носієм доказової інформації щодо встановлених таким чином обставин, є первинні документи контролю, що складаються контролюючим органом, акти, довідки відповідно до зазначених вище правил і процедур, передбачених вищезгаданими профільними нормативно-правовими актами.

У даному випадку, на місці події (зупинки) за наданими водієм транспортного засобу матеріалами та відомостями складено акт, який є носієм доказової інформації (доказової бази), та встановлено, що перевізником у даному випадку є позивач.

Підсумовуючи викладене вище, на переконання суду, товарно-транспортна накладна № 868 від 05.06.2024 та акт перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт № 055790 від 05.06.2024 є належними, допустимими та достовірними доказами на підтвердження тієї обставини, що перевізником під час здійснення 05.06.2024 рейдової перевірки транспортного засобу марки МАЗ 6501С5-584-000, номерний знак НОМЕР_1 був позивач.

Крім того, за приписом частини першої статті 1187 Цивільного кодексу України діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання є джерелом підвищеної небезпеки.

У зв`язку із цим, позивач, як володілець транспортного засобу МАЗ 6501С5-584-000, номерний знак НОМЕР_1 на підставі договору фінансового лізингу, на переконання суду зобов`язаний був виявити високого рівня обачність для того, щоб забезпечити належне використання даного транспортного засобу особами, яким він передає право користування ним чи допускає до експлуатації, в тому числі і відображення реальної інформації про користувача та перевізника у супровідних документах, що можуть бути предметом перевірки контролюючими органами.

З огляду на зазначене, судом відхиляються доводи позивача про те, що він не може вважатись автомобільним перевізником, оскільки автомобіль переданий у користування іншій особі, а водій не перебував із ним у трудових відносинах на час рейдової перевірки.

Безпідставним також є і посилання позивача на лист ПП «ТІЕРА» від 02.08.2024 №02/08/2024, так як у ньому не підтверджується належність товарно-транспортної накладної №868 від 05.06.2024 цьому підприємству.

Що доводів позивача про те що, посадовими особами Укртрансбезпеки було порушено процедуру розгляду справи суд зазначає таке.

Згідно пунктів 25-27 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. У разі виявлення вчиненого іноземним перевізником порушення посадова особа складає відповідний акт та приймає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, а інформацію про виявлені порушення та адміністративно-господарський штраф надсилає центральному органові виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи (пункт 25). Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням (пункт 26). У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (пункт 27).

Аналіз положень наведених пунктів Порядку № 1567 дає підстави для висновку, що адміністративний розгляд справи про застосування адміністративно-господарського штрафу відбувається у відповідному органі державного контролю із обов`язковим належним повідомленням (рекомендованим повідомленням чи під розписку) суб`єкта господарювання.

Крім цього, із зазначених пунктів Порядку № 1567 можна дійти висновку, що постанова про застосування адміністративно-господарських штрафів виноситься керівником органу державного контролю або його заступником за наявності достатніх підстав, встановлених під час адміністративного розгляду справи про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Відтак, щодо доводів позивача про те, що відповідачем не було повідомлено його у належний спосіб про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, то суд останні відхиляє, оскільки до матеріалів справи долучено витяг відстеження поштового відправлення (трекінг №444) із офіційного сайту Укрпошти, згідно якого вказане відправлення відправлено 09.07.2024 року та вручено позивачу 31.07.2023 року.

При цьому з дати надходження його до точки видачі/доставки (11.07.2024) до дати розгляду справи про застосування адміністративно-господарського штрафу (23.11.2024) минуло більше десяти днів, що на переконання суду було достатнім строком для підготовки позивача до розгляду справи, за умови своєчасного отримання ним повідомлення.

Суд погоджується з доводами відповідача з посиланням на практику Верховного Суду, що добросовісна поведінка суб`єкта господарювання передбачає забезпечення ним отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

З огляду на зазначене, відповідач належним чином повідомив позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із неявкою позивача, правомірно розглянув справу без його участі. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.02.2020 року по справі № 820/4624/17.

Відтак, суд вважає, що у відповідача були наявні підстави як для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт без участі представника ТОВ «БМБУД», так і для застосовування до останнього адміністративно-господарського штрафу згідно з абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III.

Суд також звертає увагу на те, що згідно правової позиції Верховного Суду у справі № 820/4810/17 від 01 березня 2018 року відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Водночас, під час розгляду цієї справи у суді позивачем не доведено того, що застосування до нього адміністративно-господарського штрафу є безпідставним, а тому суд вважає, що оскаржувана постанова є правомірною та прийнятою із дотримання критеріїв законності, що визначені частиною другою статті 2 КАС України.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Суд зазначає, що інші доводи сторін, наведені у цій справі, вищезазначених висновків суду не спростовують.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позивач не довів порушення своїх прав, натомість відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваної позивачем постанови.

Тому, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Судові витрати

Згідно частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Статтею 139 КАС України визначені правила розподілу судових витрат.

Оскільки у цій справі судом відмолено у задоволенні позову повністю, ним не присуджується та не стягується судові витрати на користь будь-якої із сторін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 257 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБУД» до Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "БМБУД" (місцезнаходження: вул. Національного Відродження, 27, с-ще Велика Березовиця, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 47725, );

відповідач:

- Відділ державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: вул. Тролейбусна, 12, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46027, ).

Головуючий суддя Юзьків М.І.