Справа № 420/13419/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/13419/24
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

Дата і місце ухвалення 12.08.2024р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просила

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у встановлені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради встановити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та згідно з Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302 відповідне посвідчення;

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт посилався на те, що у відзиві на позовну заяву Департамент наголошував, що Управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі управління) є територіальним структурним підрозділом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради без права юридичної особи. Управління підпорядковується директору Департаменту. Координує діяльність управління директор Департаменту. З огляду на зазначене апелянт вважає, що належним відповідачем по даній справі є Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, проте, суд першої інстанції не надав вказаним доводам апелянта належної правової оцінки.

Щодо суті позовних вимог Департамент, посилаючись на положення п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зазначив, що для визнання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни необхідно, щоб загибла (померла) особа мала за життя «Посвідчення учасника бойових дій» або «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» та причинний зв`язок її смерті, пов`язаний з: пораненням, контузією чи каліцтвом, одержаними під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків); захворюванням, пов`язаним з перебуванням на фронті; захворюванням, одержаним в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів; захворюванням, одержаним в період проходження військової служби (зокрема, на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

Апелянт зазначив, що позивач звернулась до управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту за наданням їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення та надала копії наступних документів: «Посвідчення учасника бойових дій» ОСОБА_2 ; витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії МОУ від 05.06.2023 № 2669, в якому зазначено, що причиною смерті ОСОБА_2 є захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби.

На думку апелянта, вказаний в акті проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 не відповідає вимогам п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки не зазначено, що захворювання було одержано під час воєнних дій, тому підстав для надання ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення немає.

Апелянт вважає. що не може вважатися членом сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни особам, якщо член сім`ї загинув (помер) не з причин, зазначених в п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З огляду на зазначене апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду 12.08.2024 по справі № 420/13419/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.04.1982 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 09.03.2023 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті сина, позивачка звернулася до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявами про видачу їй посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни від 16.01.2024 року та від 31.01.2024 року.

До вказаних заяв позивачкою були долучені наступні документи: довідку учасника бойових дій № 050333; довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України; витяг з протоколу ВЛК; довідку про обставини травми (порання, контузії, каліцтва); свідоцтво про смерть; довідку про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 07.07.2017 року; довідку про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі, стримуванні збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення від 06.07.2020 року.

Первинно підставою для відмови Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради у встановлені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення, викладеної у листі від 30.01.2024 року № 16.0103/208, стало ненадання позивачкою довідки органу медико-соціальної експертизи про встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 з однією із визначених у п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Після подання відповідної довідки Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради відмовило ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни з тих підстав, що причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 (причиною смерті є захворювання, яке пов`язано з проходженням військової служби) не відповідає вимогам п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відмова викладена у листі від 13.02.2024 року №16.01-03/516.

Не погоджуючись з діями Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення поданого ОСОБА_1 позову, з огляду на наступне:

Як вбачається з наданих позивачкою документів, її син ОСОБА_2 з 03.12.2014 року по 22.01.2015 року проходив військову службу в зоні АТО у складі РтГ в/ч НОМЕР_3 та мав посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_4 від 14.12.2015 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

З 01.03.2022 року ОСОБА_2 був призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 14.03.2020 року по 27.06.2020 року приймав безпосередню участь в ООС в складі військової частини НОМЕР_5 , про що є відповідні відмітки у військовому квитку серії НОМЕР_6 від 14.10.2014 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Згідно із довідкою №38 від 07.07.2017 року ОСОБА_2 в період з 03.12.2014 року по 22.01.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, копія якої наявна в матеріалах справи.

Згідно із довідкою №1548 від 06.07.2020 року ОСОБА_2 в період з 14.03.2020 року по 27.06.2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, а саме в м. Вугледар, Донецької області, копія якої наявна в матеріалах справи.

Довідкою №41/135 від 24.04.2023 року, наявною в матеріалах справи, підтверджено, що ОСОБА_2 в період з 05.08.2022 року по 11.11.2022 року та з 14.11.2022 року по 05.03.2023 року, безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в н.п. Лозове, Брускинське Херсонської області, н.п. Мар`їнка, Донецької області.

Позивачем також надано виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3610, якими підтверджується, що ОСОБА_2 у період з 19.11.2022 р. по 06.12.2022 р. перебував на стаціонарному лікуванні в КНП "ООКМЦ"ООР" м. Одеса, вул. Суднобудівна, 1 з діагнозом позашпитальна полісегментарна пневмонія. Залишкові явища черепно-мозкової травми (надалі - ЧМТ) (2004р.). Посттравматична енцефалопатія з судомним синдромом. Специфічні епілептичні судоми (пов`язані із стресом).

Згідно із висновком кардіолога від 08.12.2022 року ОСОБА_2 постановлено діагноз гіпертонічна хвороба І стадії. СН 0.

В свою чергу згідно з висновком кардіолога від 13.12.2022 року встановлено, що захворювання ОСОБА_2 пов`язане з проходженням військової служби, на підставі ст. 39-в графи II Розкладу хвороб та гр. 1 ТДВ "Б" визнано, що ОСОБА_2 непридатний до військової служби у морській піхоті, придатний до військової служби.

Як слідує з наявного в матеріалах справи направлення від 12.02.2023 року, виписаного військовою частиною НОМЕР_7 , ОСОБА_2 був направлений на медичний огляд військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби в Збройних Силах України з попереднім діагнозом «Гіпертонічна хвороба І стадії СН 0. Ангіопатія сітківки обох очей. Кісти правої нирки без порушення функції. Наслідки після закритої черепно-мозкової травми (надалі - ЗЧМТ) (утвореної 14.02.2022 р.) у вигляді цефалгічного, вестибуло-атактичних синдромів з незначним порушенням функції ЦНС. Віддалені наслідки ЗЧМТ (утвореної у 2004 році) у вигляді епізодичних епісиндромів».

Відповідно до довідки Гарнізонної військово-лікарської комісії №46 від 22 грудня 2022 року, ОСОБА_2 проведено медичний огляд військово-лікарської комісії (надалі - ВЛК) 22.12.2022 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): «Гіпертонічна хвороба І стадії СН 0. Ангіопатія сітківки обох очей. Кісти правої нирки без порушення функції». ВЛК встановлено, що ці захворювання ОСОБА_2 пов`язані із проходженням військової служби.

Наслідки після СЧМТ (14.02.2022р.) у вигляді цефалічного, вестибуло-атактичного синдромів з незначним порушенням функцій центральної нервової системи (ЦНС). Віддалені наслідки ЗЧМТ (2004р.) у вигляді епізодичних епісиндромів не пов`язані із проходженням військової служби.

22.12.2022 року на підставі статей 39-в, 75-в графи II Розкладу хвороб, графи 1 ТДВ "Б", ВЛК прийнято рішення про непридатність ОСОБА_2 до подальшого проходження служби в морській піхоті, придатний до військової служби.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_8 від 16.02.2023 року ОСОБА_2 проведено медичний огляд ВЛК та постановлено діагноз: «Наслідки закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку (2004р.) з стійким цефалічним синдромом та розсіяною неврологічною симптоматикою, дефектом потиличної кістки 28,8 см2". ВЛК визнано, що ОСОБА_2 потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у А4615.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, про що здійснено актовий запис №2805 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 09.03.2023 року.

Відповідно до п.п. 5.2 п. 5 Акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) від 05 березня 2023 року, копія кого наявна в матеріалах справи, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_7 , нещасний випадок (біологічна смерть) із старшим матросом ОСОБА_2 , який на той час був водієм 3 відділення зенітно-ракетного взводу морської піхоти 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_7 , мав місце унаслідок погіршення стану здоров`я внаслідок захворювань (гостре порушення коронарного кровообігу при гіпертонічній хворобі) під час проходження військової служби та мав місце не в наслідок бойового ураження або бойових дій з боку противника.

Відповідно до резолютивної частини висновку експерта №117 за результатами проведеної з 06.03.2023 р. по 20.04.2023 р. експертизи трупа ОСОБА_2 , копія якого наявна в матеріалах справи, експерт дійшов висновку про те, що причиною смерті ОСОБА_2 стало наявне у нього захворювання: гостре порушення коронарного кровообігу при гіпертонічній хворобі, що ускладнилося розвитком гострої серцевої недостатності, що підтверджується виявленням при дослідженні атеросклеротичними бляшками в стінках вінцевих артерій, що звужують їх просвіт до 1/4 діаметру, нерівномірного кровонаповнення та множених білястих прошарків в міокарді, ознак гіпертрофії серця (маса 250 гр., товщина лівого шлуночка 1,8 см.), загального венозного повнокров`я і дистрофічних змін внутрішніх органів, набряку легенів і головного мозку.

Згідно повідомлення по смерть ОСОБА_2 №1351 від 06.03.2023 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у н.п. Новоградівка Покровського району Донецької області під час виконання обов`язків служби.

Відповідно до витягу із протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій №2669 від 05 червня 2023 року, встановлено факт того, що захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до смерті, пов`язане з проходженням військової служби.

Як встановлено судом, підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі їй відповідного посвідчення відповідач вказує те, що причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 не відповідає вимогам п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», т.я. причиною смерті ОСОБА_2 є захворювання, яке пов`язано з проходженням військової служби, тоді як, на думку відповідача, причинний зв`язок смерті особи повинен бути пов`язаний з захворюванням, одержаним в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів.

Надаючи оцінку вказаним доводам відповідача, колегія суддів зазначає наступне:

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно ст. 4 цього Закону, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Стаття 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

У статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено категорії осіб, які належать до учасників бойових дій.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать, зокрема, сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать, зокрема, батьки.

Згідно п. 4 Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302, членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначеним у статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, видаються посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого.

ОСОБА_1 є членом сім`ї померлого ОСОБА_2 , оскільки є його матір`ю.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що син позивачки ОСОБА_2 мав статус ветерана війни учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим 11.12.2015 року.

Згідно п. 2 Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302 (в редакції, чинній на момент видачі сину позивачки посвідчення), посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону №3551-ХII, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Що стосується підтвердження причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 з однією із визначених у п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» причин, слід зазначити наступне:

Так з наданих позивачкою документів, зокрема, акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), затвердженого командиром військової частини НОМЕР_7 , вбачається, що в ході проведення службового розслідування було встановлено, що смерть старшого матроса ОСОБА_2 мала місце під час дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, зокрема, під час перебування його на виконанні завдання за призначенням. Згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_7 від 05.03.2023 року № 64 старший матрос ОСОБА_2 з 02.03.2023 року був залучений до складу сил і засобів з метою виконання службових (бойових) завдань у складі ОТУ «Донецьк».

У висновку акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), затвердженого командиром військової частини НОМЕР_7 , зазначено, що смерть ОСОБА_2 мала місце унаслідок погіршення стану здоров`я внаслідок захворювань (гостре порушення коронарного кровообігу при гіпертонічній хворобі) під час проходження військової служби та мала місце не внаслідок бойового ураження або бойових дій з боку противника.

Згідно витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій від 05.06.2023 року № 2669, комісією встановлено, що захворювання старшого матроса ОСОБА_2 , 1982 р.н. «гостре порушення коронарного кровообігу при гіпертонічній хворобі», яке призвело до смерті, що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, актом службового розслідування, довідкою про безпосередню участь особи в заходах безпеки та оборони України від 24.04.2023 року № 41/135, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 09.03.2023 року, лікарським свідоцтвом про смерть № 122 від 07.03.2023 року, актом судово-медичної експертизи № 117, - ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до п.п. 1.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402 (далі Положення), військово-лікарська експертиза, зокрема, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв).

Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) (п. 2.1 Положення).

Пунктом 21.9 Положення передбачено, що визначення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті військовослужбовця, колишнього військовослужбовця, проводиться штатними ВЛК.

Відповідно до п. 2.4.5 Положення, ВЛК регіону має право, в тому числі, приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК).

При цьому, за нормами п. 21.30 Положення, постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця, і причину смерті приймається в одному з формулювань, вказаних у пунктах 21.5, 21.6 розділу II Положення.

У п.п. «д» п. 21.5 розділу II Положення, визначено таке формулювання про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, як: "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

Саме у такому формулюванні 18 Регіональною військово-лікарською комісією визначений причинний зв`язок захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до його смерті.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку уповноваженим органом (ВЛК) встановлено причинний зв`язок захворювання, що призвело до смерті сина позивачки та визначено, що воно пов`язане з проходженням військової служби.

Вказана постанова ВЛК від 05.06.2023 року № 2669 була надана позивачкою Управлінню соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси при зверненні із відповідною заявою про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачу посвідчення, однак вказаний документ безпідставно не був прийнятий відповідачем в якості підтвердження наявності підстав, визначених п.1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для набуття позивачкою такого статусу.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що загальновідомим є факт введення Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 на території України воєнного стану з 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України та повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Як підтверджено наданими позивачкою документами, її син помер 05.03.2023 року під час дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, зокрема, під час перебування його на виконанні завдання за призначенням, оскільки він був залучений до складу сил і засобів з метою виконання службових (бойових) завдань у складі ОТУ «Донецьк».

З огляду на викладене безпідставними є посилання апелянта на не доведення того факту, що причинний зв`язок смерті сина позивачки пов`язаний із захворюванням, одержаним в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів.

Зважаючи на все вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_1 , як мати померлого внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів ветерана війни - учасника бойових дій ОСОБА_2 , має в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, та відповідно, має право на отримання посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, яке є документом, що підтверджує відповідний статус, а тому відмова Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси у визнанні цього факту та у видачі відповідного посвідчення є протиправною.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення поданого ОСОБА_1 позову.

Що стосується доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилось у невизначені належного відповідача у справі та задоволенні позову до неналежного відповідача у справі, колегія суддів звертає увагу на наступне:

Так, у поданій апеляційній скарзі апелянт вказав на те, що Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси є територіальним структурним підрозділом Департаменту праці та соціального захисту населення Одеської міської ради без статусу юридичної особи, а тому належним відповідачем у даній справі є саме Департамент.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України, відповідачем є суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

При цьому відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином норми КАС України передбачають, що відповідачем у справі може бути суб`єкт владних повноважень без статусу юридичної особи.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

З огляду на таке правове регулювання, належним є відповідач, який є суб`єктом правовідносин, у яких позивач здійснює захист порушеного, оспорюваного чи невизнаного права. Належність відповідача визначається нормами матеріального права, що такі правовідносини регулюють. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом не може вважатись належним відповідачем.

Згідно п. 7 Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302, Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, Посвідчення учасника війни і відповідні нагрудні знаки, Посвідчення члена сім`ї загиблого, Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до п.п 2.1.1 п.п. 2.1 п. 2 Положення про Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 08 лютого 2023 року № 1099-VIII, до основних завдань Департаменту віднесено забезпечення реалізації державної політики з питань соціального захисту населення, дітей, підтримки сімей, у тому числі сімей з дітьми; соціальної підтримки та надання послуг вразливим верствам населення, зокрема особам похилого віку, з інвалідністю, ветеранам війни, учасникам антитерористичної операції, особам, які здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та постраждалим учасникам Революції Гідності, членам сімей загиблих (померлих) таких осіб, членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни та членам сімей загиблих (померлих) захисників і захисниць України, громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, сім`ям та особам, які перебувають у складних життєвих обставинах, малозабезпеченим, внутрішньо переміщеним особам, іншим категоріям осіб, які згідно із законодавством України мають право на пільги; запобігання домашньому насильству, протидії торгівлі людьми; забезпечення рівних прав і можливостей жінок і чоловіків; виконання програм у цих сферах.

Згідно п. 3.5 Положення, до структури Департаменту разом з його директором входять: заступники директора Департаменту; структурні підрозділи Департаменту (відділи / управління тощо).

Таким чином Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси є територіальним органом соціального захисту населення - територіальним структурним підрозділом Департаменту праці та соціального захисту населення Одеської міської ради, який в силу положень Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302, наділений повноваженнями на видачу Посвідчення члена сім`ї загиблого, а тому незважаючи на те, що Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси не має статусу юридичної особи, воно є суб`єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та може бути відповідачем у даній справі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, та не свідчать по неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Частиною 1статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук