Справа № 480/869/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Н.В. Савицька
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 р. Справа № 480/869/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2024, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, по справі № 480/869/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі відповідач, ГУПФУ в Чернігівській області), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №73 від 07.11.2023 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №73 від 07.11.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати періоди з 01.09.1983 по 25.06.1991, з 05.08.1980 по 05.11.1982, періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 19.01.1983 та період з 12.01.1998 по 31.12.2003 в повному обсязі до страхового стажу ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №73 від 07.11.2023 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком. Зазначає, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу спірні періоди, оскільки працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Крім того, зауважує, що зарахування періоду військової служби до страхового стажу прямо передбачено нормами закону та не пов`язується з необхідністю сплати страхових внесків, а період навчання з 01.09.1983 по 25.06.1991 має бути зарахований, так як, на думку позивача, підтверджується належними і допустимими доказами. Також вважає, що не зарахування періоду ведення підприємницької діяльності, оскільки в електронній пенсійній справі відсутні документи щодо системи оподаткування та сплати страхових внесків, є безпідставним.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №73 від 07.11.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) період проходження військової служби з 05.08.1980 по 05.11.1982 та періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 19.01.1983.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму судового збору у розмірі 605,60 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 по справі № 480/869/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що Порядком № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, які позивачем надано не було.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 31.10.2023 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заяву позивача від 31.10.2023 було опрацьовано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, рішенням якого від 07.11.2023 № 73 відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком (а.с.18).

Так, згідно рішення №73 про відмову у призначенні пенсії від 07.11.2023, відповідач до страхового стажу позивача на зарахував:

- період навчання з 01.09.1983 року по 25.06.1991 року згідно дипломом НОМЕР_3 від 03.07.1991 року, оскільки період навчання перевищує загальноприйнятий та перетинається з роботою;

- період проходження військової служби з 05.08.1980 по 05.11.1982 згідно з військовим квитком, оскільки запис про початок військової служби не завірено печаткою;

- період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 19.01.1983, оскільки виправлення прізвища на титульній сторінці проведено з порушенням п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (не зазначено документ, на підставі якого внесено зміни).

При цьому в рішенні Головного управління роз`яснено, що для зарахування до страхового стажу періоду навчання необхідно надати уточнюючу довідку з посиланням на первинні документи з зазначенням форми навчання, довідку про реорганізацію, яку всупереч вимогам п. 8 Порядку № 637 позивачем не надано. Про період проходження військової служби необхідно надати уточнюючу довідку з посиланням на первинні документи, яку всупереч вимогам п. 6 Порядку № 637 позивачем не надано. А для зарахування до страхового стажу періодів роботи відповідно до трудової книжки необхідно на титульній сторінці внести зміни відповідно до п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників або надати уточнюючі довідки з посиланням на первинні, довідки про реорганізацію.

Крім того, до страхового стажу позивача відповідачем не зараховано ведення підприємницької діяльності з 12.01.1998 по 31.12.2003, оскільки в електронній пенсійній справі відсутні документи щодо системи оподаткування та сплати страхових внесків.

Позивач не погоджується із прийнятим рішенням та незарахуванням до страхового стажу позивача спірного періоду здійснення підприємницької діяльності, часу навчання, а також часу перебування на військовій службі, у зв`язку із чим звернувся до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення пенсійного органу прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та з метою належного захисту прав позивача, зобов`язав зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 05.08.1980 по 05.11.1982 та періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 19.01.1983.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачений Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі по тексту Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент звернення позивач досягнув 60-річного віку, що також не заперечується відповідачем. Однак у оскаржуваному рішенні відповідача вказано, що страховий стаж позивача становить 6 років 2 місяці 27 днів. Страховий стаж для визначення права з урахуванням п. 3-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 9 років 2 місяці 26 днів.

Не зараховуючи періоди роботи позивача згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 19.01.1983, відповідач указав на те, що виправлення прізвища на титульній сторінці проведено з порушенням п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110 (не зазначено документ, на підставі якого внесено зміни).

Крім того, відповідач у рішенні вказав на те, що для зарахування згідно з трудовою книжкою певних періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки з посиланням на первинні документи та довідки про реорганізацію.

За приписами ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Правила ведення трудових книжок працівників були затверджені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників (затверджена наказом Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110; далі за текстом Інструкція №58), а правила підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (затверджений постановою КМ України від 12.08.1993 №637; далі за текстом Порядок №637).

Пунктом п. 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм дає суду підстави зробити висновок, що надання особою до пенсійного органу документів та уточнюючих довідок на підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, від 31.03. 2020 у справі № 678/65/17 та від 09.07.2020 по справі № 235/7688/16-а.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача з приводу того, що в трудовій книжці позивача є в наявності певні недоліки в оформлені трудової книжки, оскільки, на думку суду, наявність таких недоліків, неточностей не є підставою вважати, що вказаний спірний період роботи не підтверджує факту перебування особи на відповідній посаді, до того ж, обов`язок щодо оформлення та ведення трудових книжок покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, а не на працівника.

Верховний Суд у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд звертає увагу на те, що доказів визнання недостовірним запису у трудовій книжці щодо періодів роботи відповідачами до суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги при зарахуванні періодів роботи позивача до страхового стажу.

Крім того, зі змісту трудової книжки позивача вбачається, що на першому аркуші були внесені не зміни у прізвищі, а виправлення у прізвищі (шляхом закреслення невеликої галочки під буквою О), про що зроблено відповідний запис, який завірено печаткою.

Колегія суддів зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Крім того, згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Наявність сумнівів щодо запису в трудовій книжці може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до страхового стажу.

Проте, всупереч зазначеному, відповідач не звертався до відповідного підприємства для отримання інформації щодо заповнення трудової книжки позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що органи Пенсійного фонду України повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області протиправно не враховано до страхового стажу періоди роботи позивача згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 19.01.1983.

Щодо не зарахування відповідачем періоду проходження військової служби з 05.08.1980 по 05.11.1982 згідно з військовим квитком, оскільки запис про початок військової служби не завірено печаткою, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Тобто, зарахування періоду військової служби до страхового стажу прямо передбачено нормами закону.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно військового квитка серії НОМЕР_4 (а.с.30-37) позивач приходив військову службу у період часу з 05.08.1980 по 05.11.1982.

У трудовій книжці позивача також існує запис про період проходження військової служби з 05.08.1980 по 05.11.1982, який складає 2 роки 3 місяці 0 днів (а.с.20).

Крім того, проходження військової служби позивачем у вказаний період підтверджується і довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №761 від 23.11.2023, яка міститься в матеріалах справи (а.с.38).

Відповідно до пункту 6 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки, довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, довідки архівних І військово-лікувальних установ.

Відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано період проходження військової служби, оскільки запис про початок військової служби не завірено печаткою.

Однак зазначена підстава не може бути належним обґрунтуванням для відмови у зарахуванні періоду військової служби до страхового стажу, оскільки на першій сторінці військового квитка серії НОМЕР_4 міститься відповідна печатка, яка скріплена підписом відповідної особи.

Таким чином, незавірення печаткою про початок проходження військової служби не може бути належною підставою для втручання в право позивача на пенсійне забезпечення, оскільки фактично військовий квиток належним чином завірений на першій сторінці.

Так, у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 № 346/1454/17 зроблено правовий висновок про те, що право позивача на зарахування до страхового стажу періоду перебування на військовій службі прямо передбачено нормами частини другої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і не потребує додаткового підтвердження.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період проходження позивачем військової служби з 05.08.1980 по 05.11.1982 підлягає зарахуванню до страхового стажу останнього.

З урахуванням наведених вище висновків щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог, та фактично відсутності заперечень скаржника щодо визначеної судом першої інстанції суми витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів не вбачає правових підстав для перегляду рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок) та зміни розподілу судових витрат.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 по справі № 480/869/24 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло