Справа № 480/8330/24
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 жовтня 2024 року Справа № 480/8330/24

Суддя Сумського окружного адміністративного суду Павлічек В.О., розглянувши в приміщенні суду в м. Суми матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2021- 2023 роки у кількості 45 календарних днів;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2021-2023 роки у кількості 45 календарних днів у сумі 109317,82 грн. (сто дев`ять тисяч триста сімнадцять гривень 82 коп.);

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2024 року по 18.09.2024 року (включно) в розмірі 260757,9 грн. (двісті шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят сім гривня 90 коп.).

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення.

01.10.2024 року представником позивача через систему "Електронний суд" подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2021- 2023 роки у кількості 45 календарних днів;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2021-2023 роки у кількості 45 календарних днів у сумі 109317,82 грн. (сто дев`ять тисяч триста сімнадцять гривень 82 коп.);

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2024 року по 18.09.2024 року (включно) в розмірі 260757,9 грн. (двісті шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят сім гривня 90 коп.);

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 76890,15 грн. (сімдесят шість тисяч вісімсот дев`яносто гривень 15 коп.).

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 04.10.2024 року заяву представника позивача про збільшення позовних вимог по справі № 480/8330/24 було залишено без руху, оскільки позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з позовною вимогою про стягнення з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 76890,15 грн. При цьому, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даною позовною вимогою та доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем/представником позивача, суду надано не було.

В даній ухвалі судом було зазначено, що позивачу/представнику позивача необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог в частині позовних вимог щодо стягнення з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 76890,15 грн., у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку та докази поважності причин пропуску такого строку.

Разом з тим в зазначеній ухвалі позивачу/представнику позивача було встановлено десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків та роз`яснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк, заява про збільшення позовних вимог буде повернута протягом п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

На виконання вимог суду представником позивача до суду через систему "Електронний суд" подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій просить поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог по справі №480/8330/24 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Полтаві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Заява обгрунтовується тим, що відповідно до п. 2 наказу № 80-о/дск від 31.05.2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 » було встановлено фінансово-економічному відділу виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 12 календарних днів невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2024 рік та встановлено провести повний розрахунок згідно чинного законодавства. Не будучи фахівцем в галузі права позивач не міг передбачити, що той розрахунок який з ним було проведено під час звільнення є неповним, адже згідно наказу з ним мали провести повний розрахунок згідно чинного законодавства. Для уточнення даних зазначених роботодавцем 16.06.2024 року позивач звернувся до відповідача з листом про надання інформації, яким просив надати інформацію й про те чи виплачувалась йому вихідна допомога при звільненні у відповідності до положень Кодексу законів про працю України. Листом від 02.07.2024 року №Б-3397/п-24/15-06-3087/24, який позивач отримав 15.07.2024 року, відповідач повідомив про відсутність у відповідача правових підстав для виплати вихідної допомоги позивачу. Таким чином, на думку представника позивача, об`єктивно позивачу стало відомо про несплату на його користь вихідної допомоги при звільненні саме 15.07.2024 року після отримання листа від 02.07.2024 №Б-3397/п-24/15-06-3087/24, а звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог, де і ставиться питання щодо стягнення вихідної допомоги відбулось 01.10.2024 року, тобто в межах тримісячного строку з моменту як позивачу стало відомо про порушення його права на отримання вихідної допомоги.

Дослідивши матеріали справи та доводи заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

За приписами ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 31 березня 2020 року по справі № 807/235/16 (адміністративне провадження № К/9901/49805/18).

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Із заяви про збільшення позовних вимог суд вбачає, що позивач/представник позивача, зокрема, просить стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 76890,15 грн. В свою чергу, відповідно до витягу з наказу від 31.05.2024 року № 80-о/дск Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві, позивача було звільнено зі служби 03.06.2024 року.

При цьому обгрунтовуючи заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, представник позивача посилається на те, що відповідно до п. 2 наказу № 80-о/дск від 31.05.2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 » було встановлено фінансово-економічному відділу виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 12 календарних днів невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2024 рік та встановлено провести повний розрахунок згідно чинного законодавства. Проте не будучи фахівцем в галузі права позивач не міг передбачити, що той розрахунок який з ним було проведено під час звільнення є неповним, адже згідно наказу з ним мали провести повний розрахунок згідно чинного законодавства. Для уточнення зазначених даних позивач 16.06.2024 звертався до відповідача із відповідним запитом і саме 15.07.2024 року (з моменту отримання листа відповідача від 02.07.2024 року) позивачу стало відомо про порушення його права на отримання вихідної допомоги.

Проте суд зазначає, що те, що позивач не є фахівцем в галузі права не може свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Крім того, з матеріалів позовної заяви судом встановлено, що у витязі з наказу від 31.05.2024 року № 80-о/дск Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві, зазначено про виплату позивачу під час звільнення компенсації за 12 календарних днів невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2024 рік. При цьому відомості щодо нарахування та виплату позивачу вихідної допомоги при звільненні, у даному наказі відсутні.

Водночас у розрахунку грошового забезпечення на червень 2024 року, який був отриманий позивачем 03.06.2024 року, зазначено види та суми виплат, які підлягали виплаті позивачу при звільненні. З даного розрахунку чітко вбачається, що позивачу не було нараховано та виплачено вихідну допомогу при звільненні.

Тобто фактично, 03.06.2024 позивачу було відомо про види та суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Водночас суд звертає увагу на те, що як зазначено представником позивача у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, лист відповідача від 02.07.2024 року позивач отримав 15.07.2024 року, тобто в межах тримісячного строку після звільнення. При цьому із заявою про збільшення позовних вимог позивач/представник позивача звернувся до суду через систему "Електронний суд" лише 01.10.2024 року.

При цьому звернення позивача із відповідним запитом щодо надання інформації та здійснення повного розрахунку, не можна вважати підставою для поновлення строку звернення до суду, оскільки при визначенні початку строку для звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14.02.2019 у справі № 805/3881/18-а.

Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем/представником позивача суду не наведено.

А відтак, суд зазначає, що доводи викладені позивачем/представником позивача у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, є безпідставними.

В даному випадку позивачем було пропущено тримісячний строк звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог в частині позовних вимог щодо стягнення з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 76890,15 грн., при цьому належних доказів поважності причин пропуску такого строку суду не надано.

За вказаних обставин, суд не знайшов підстав для задоволення заяви представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог.

При цьому суд зазначає, що Кодексом адміністративного судочинства України не врегульовано питання щодо повернення заяви про збільшення позовних вимог у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Проте в силу положень ч. 6 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

З огляду на вище викладене та враховуючи приписи ч. 6 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про необхідність застосування у даному випадку положень ч. 1, 2 ст. 123 КАС України та п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно із п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки позивач/представник позивача звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог після закінчення встановленого законом строку та протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення заяви про збільшення позовних вимог без руху не подав до суду належних доказів поважності пропуску строку звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог, суд визнає неповажними вказані у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду та вважає за необхідне повернути заяву про збільшення позовних вимог позивачу.

Керуючись ст.ст. 7, 123, 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача/представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог - відмовити.

Заяву позивача/представника позивача про збільшення позовних вимог по справі № № 480/8330/24 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення заяви про збільшення позовних вимог надіслати особі, яка подала дану заяву.

Роз`яснити позивачеві/представнику позивача, що повернення заяви про збільшення позовних вимог не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.О. Павлічек