Справа № 640/28770/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа - Міністерство у справах ветеранів України про визнання протиправними та нечинними постанов, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, третя особа - Міністерство у справах ветеранів України, в якому просив визнати протиправними та нечинними:

- підпункт 14 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №333 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 214», якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 214 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей»;

- пункт 19 Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 214 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2021 р. №811).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що оскаржувані положення порушують його права, оскільки, суперечать вимогам статті 58 Конституції України та звужують його права, шляхом включення до формули розрахунку нової змінної (Вп), яка зменшує суму компенсації яка підлягає виплаті за належні для отримання жилі приміщення

05 червня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від третьої особи - Міністерства у справах ветеранів України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Також, 10 червня 2024 року до суду апеляційної інстанції від відповідача - Кабінету Міністрів України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, оскаржуваним підпунктом постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 333 внесено зміни до пункту 20 постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 214 шляхом викладення абзацу другого пункту 20 у наступній редакції: «ГК = ((13,65 х Nc) - Вп + 35,22 + (10 х Nn)) х Вг х Км + ПЗ».

Також, відповідними змінами доповнено пункт 20 після абзацу 4 новим абзацом такого змісту: «Вп - жила площа, яка перебуває у власності заявника (членів його сім`ї, які включені в розрахунок грошової компенсації)».

Крім того, оскаржуваним пунктом постанови від 29 квітня 2020 року № 333 пункт 20 постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 214 доповнено абзацом наступного змісту: «Розмір грошової компенсації підлягає перерахунку у зв`язку із зміною складових формули, за якою розраховується грошова компенсація, якщо грошова компенсація не виплачена чи виплачена не у повному обсязі».

Не погоджуючись із внесеними змінами, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 113 закріплено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених цією Конституцією.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України, відповідно до Конституції України, визначає Закон України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 № 794-VII.

Частиною 2 статті 1 вищевказаного Закону визначено, що Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Згідно статті 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», до основних завдань Кабінету Міністрів України належать:

1) забезпечення державного суверенітету та економічної самостійності України, здійснення внутрішньої та зовнішньої політики держави, виконання Конституції та законів України, актів Президента України;

2) вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини та громадянина, створення сприятливих умов для вільного і всебічного розвитку особистості;

3) забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування;

4) розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного, науково-технічного, соціального, культурного розвитку, охорони довкілля, а також розроблення, затвердження і виконання інших державних цільових програм;

5) забезпечення розвитку і державної підтримки науково-технічного та інноваційного потенціалу держави;

6) забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності; здійснення управління об`єктами державної власності відповідно до закону;

7) здійснення заходів щодо забезпечення обороноздатності та національної безпеки України, громадського порядку, боротьби із злочинністю, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

8) організація і забезпечення провадження зовнішньоекономічної діяльності, митної справи;

9) спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права, законності, поділу державної влади, безперервності, колегіальності, солідарної відповідальності, відкритості та прозорості.

За приписами частин 1-2 статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частини 8 статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», акт Кабінету Міністрів України може бути оскаржений до суду в порядку та у випадках, установлених законом.

Отже, відповідач, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові 11 березня 2021 року у справі №826/4258/15: «…суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби».

Зважаючи на вказане, реалізація вимог статті 19 Конституції України здійснюється органами ми виконавчої влади на виконання конкретних вимог законів України.

Так, статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ визначено коло осіб, які належать до учасників бойових дій.

Пунктом 2 частини 1 даної статті передбачено, що учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

За приписами п. 7 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах.

Положеннями п. 18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що особам з інвалідністю - внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, як позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю І групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Повноваження Кабінету Міністрів України на врегулювання суспільних відносин у відповідній сфері визначені у ряді законодавчих актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Статтею статті 48-1 Житлового кодексу Української РСР закріплено, що порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 214 затверджено Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей (далі - Порядок № 214, в редакції постанови КМ України № 811 від 21.07.2021).

Згідно пункту 1 вищевказано Порядку, цей Порядок визначає умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення (далі - грошова компенсація) для сімей учасників бойових дій на території інших держав, визначених в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", для осіб з інвалідністю I-II групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних із перебуванням у цих державах, визначених пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - одержувач грошової компенсації), які потребують поліпшення житлових умов і включені до списків осіб, які користуються правом позачергового (першочергового) одержання жилих приміщень, за місцем проживання відповідно до законодавства за категоріями, встановленими в пунктах 2 і 3 цього Порядку (далі - квартирний облік), та інформацію про яких внесено до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр).

Нормами пункту 2 Порядку №214 передбачено, що право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають члени сімей учасників бойових дій на території інших держав, які загинули (пропали безвісти), померли (далі - особа, яка загинула (пропала безвісти), померла), визначені в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - члени сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла), які перебувають на квартирному обліку, за категоріями в такій черговості (у разі відсутності одержувачів попередньої категорії):

1) категорія I - дружина (чоловік) і малолітні та неповнолітні діти особи, яка загинула (пропала безвісти), померла (у тому числі усиновлені), які проживають разом з матір`ю (батьком); дружина (чоловік), якщо в особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, немає дітей (у тому числі усиновлених);

2) категорія II - малолітні та неповнолітні діти особи, яка загинула (пропала безвісти), померла (у тому числі усиновлені), які на день її смерті проживали окремо від матері (батька), якщо особа, яка загинула (пропала безвісти), померла, на день смерті розлучена або не розлучена і дружина (чоловік) цієї особи не позбавлена (не позбавлений) батьківських прав; малолітні та неповнолітні діти особи, яка загинула (пропала безвісти), померла;

3) категорія III - батьки особи, яка загинула (пропала безвісти), померла;

4) категорія IV - повнолітні діти, які не мають (не мали) своїх сімей;

5) категорія V - повнолітні діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття;

6) категорія VI - повнолітні діти, обоє батьків яких загинули (пропали безвісти), померли;

7) категорія VII - дружина (чоловік) особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, яка (який) на момент загибелі (пропажі безвісти), смерті особи позбавлена (позбавлений) батьківських прав щодо малолітніх та неповнолітніх дітей особи, яка загинула (пропала безвісти), померла (у тому числі усиновлених), або не позбавлена (не позбавлений) батьківських прав, але малолітні та неповнолітні діти особи, яка загинула (пропала безвісти), померла (у тому числі усиновлені), проживають окремо від дружини (чоловіка);

8) категорія VIII - утриманці особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.

У відповідності до пункту 3 Порядку №214, право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають особи з інвалідністю I-II групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, визначені пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних із перебуванням у цих державах, що перебувають на квартирному обліку (далі - особи з інвалідністю).

Отже, Порядок №214 встановлює механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для двох категорій осіб: членів сімей загиблих учасників бойових дій на території інших держав, визначені в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; осіб з інвалідністю І-ІІ групи, визначені пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням в інших державах.

При цьому, Кабінет Міністрів України є суб`єктом уповноваженим на прийняття, зокрема, Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, які в даному випадку затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 214.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є уповноваженим суб`єктом на внесення змін до відповідних прийнятих постанов.

Згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №333 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. № 214» у Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, затвердженому зазначеною постановою:

« 14) у пункті 20:

абзац другий викласти в такій редакції:

"ГК = ((13,65 х Nс) - Вп + 35,22 + (10 х Nп)) х Bг х Км + ПЗ,";

доповнити пункт після абзацу четвертого новим абзацом такого змісту:

"Вп - жила площа, яка перебуває у власності заявника (членів його сім`ї, які включені в розрахунок грошової компенсації);".

У зв`язку з цим абзаци п`ятий - восьмий вважати відповідно абзацами шостим - дев`ятим;

доповнити пункт абзацом такого змісту:

"Розмір грошової компенсації підлягає перерахунку у зв`язку із зміною складових формули, за якою розраховується грошова компенсація, якщо грошова компенсація не виплачена чи виплачена не у повному обсязі.";».

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Комісії з розгляду заяв деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, про виплату грошової компенсації для отримання житлового приміщення Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 09.07.2020 вирішено здійснити перегляд рішення про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей (Протокол № 3 від 25.05.2020 року), здійснити перерахунок розміру грошової компенсації для отримання житлового приміщення особі з інвалідністю II групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у таких державах, визначених пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та які потребують поліпшення житлових умов і перебувають на обліку за місцем проживання та на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, гр. ОСОБА_1 , зазначеного в Протоколі № 3 від 25.05.2020 року, у зв`язку з нововиявленими обставинами (зміна опосередкованої вартості спорудження 1 кв. метра загальної площі житла) та затвердити розмір грошової компенсації, який розрахований по формулі, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. №214 зі змінами та доповненнями внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 333 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 214», в сумі 664 964,79 грн.

Згідно змісту позовної заяви та апеляційної скарги, ОСОБА_1 вважає, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №333 зміни порушують його права, оскільки суперечать вимогам статті 58 Конституції України та звужують його права, шляхом включення до формули розрахунку нової змінної (Вп), яка зменшує суму компенсації яка підлягає виплаті за належні для отримання жилі приміщення.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач самостійно обирає шляхи реалізації права на отримання відповідного житлового приміщення. Реалізація такого права має вираження або в отриманні відповідного пільгового житлового приміщення або в отриманні грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення.

Позивач вправі отримати або відповідне приміщення або грошову компенсацію.

При цьому, очікування отримання/виплати грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення не позбавляє права позивача на перебування на обліку для отримання приміщення. Виключно отримання відповідної грошової компенсації нівелює право позивача на отримання пільгового житлового приміщення.

Так, відповідно до п. 6 Порядку №214, до повноважень комісії належить:

- перевірка наявності в одержувача грошової компенсації статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", встановленого відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону (далі - статус члена сім`ї загиблого), та статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, встановленого відповідно до пункту 7 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - статус особи з інвалідністю внаслідок війни);

- визначення категорії особи як члена сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла;

- перевірка складу сім`ї особи з інвалідністю;

- перевірка наявності документів про взяття на квартирний облік членів сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, особи з інвалідністю та членів її сім`ї;

- перевірка факту спільного чи окремого проживання членів сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, які мають право на грошову компенсацію;

- перевірка наявності майнових прав на незакінчене будівництвом житло чи права власності на житлове приміщення членів сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, та особи з інвалідністю, а також усіх членів сім`ї, на яких розраховується грошова компенсація, що розташоване в населених пунктах на підконтрольній Україні території (крім житлового приміщення, яке зруйноване або стало непридатним для проживання внаслідок збройної агресії Російської Федерації, що підтверджується актом обстеження технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири), або відчуження такого майна протягом п`яти років, що передують даті подання заяви про призначення грошової компенсації;

- перевірка факту надання раніше одержувачу грошової компенсації або членам його сім`ї житла чи виплати грошової компенсації за рахунок бюджетних коштів;

- прийняття рішення про призначення або відмову в призначенні грошової компенсації;

- перегляд рішення про призначення грошової компенсації за нововиявленими обставинами (у разі змін у майновому стані, у складі сім`ї, зміни показників опосередкованої вартості спорудження житла, у зв`язку із втратою статусу члена сім`ї загиблого або особи з інвалідністю внаслідок війни, зняття з квартирного обліку тощо);

- скасування попереднього рішення за нововиявленими обставинами;

- прийняття рішення про відмову у виплаті грошової компенсації;

- визначення розміру грошової компенсації;

- визначення суми коштів, яка підлягає поверненню, якщо одержувач грошової компенсації або його законний представник не повідомили органові соціального захисту населення про зміни в майновому стані, у складі сім`ї, втрату статусу члена сім`ї загиблого або особи з інвалідністю внаслідок війни, зняття з квартирного обліку;

- прийняття рішення про виплату грошової компенсації члену сім`ї одержувача грошової компенсації, на якого розраховано грошову компенсацію (далі - уповноважений член сім`ї), у зв`язку із смертю одержувача грошової компенсації, якому призначено грошову компенсацію, але не виплачено.

Як було вищезазначено, положеннями пункту 18 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» закріплено, особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги, як позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Разом з тим, Порядком №214 передбачено можливість особам, які мають право на пільгове отримання житла, зокрема, відповідно до пункту 18 частини 1 статті 13 Закону України № 3551-XII, скористатися правом на отримання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що законодавством передбачено два альтернативні шляхи щодо реалізації права на позачергове забезпечення житлом певних категорій осіб, які потребують поліпшення житлових умов відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме:

- шляхом постановлення на квартирний облік, як осіб які потребують поліпшення житлових умов та отримання такого житла у порядку, визначеному законодавством,

- отримання в порядку черговості грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 214, якою затверджено Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей.

При цьому, слід звернути увагу на те, що Порядок №214 як до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 333, так і після внесення таких змін, не встановлює будь-яких обмежень для позивача щодо реалізації його права на отримання пільгового житла, відповідно до пункту 18 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В свою чергу, добровільне подання ОСОБА_1 заяви на отримання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, відповідно до Порядку №214, не позбавляє його права, до моменту отримання такої грошової компенсації, на отримання житла в порядку, визначеному пунктом 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Житлового кодексу Української РСР.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до Комісії з розгляду заяв деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей про виплату грошової компенсації для отримання житлового приміщення Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області, Управління соціального захисту населення Роменської міської ради, Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області про:

- визнання протиправними дій Комісії з розгляду заяв деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, про виплату грошової компенсації для отримання житлового приміщення виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області при прийнятті рішення від 25 травня 2020 року;

- скасування рішення Комісії з розгляду заяв деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, про виплату грошової компенсації для отримання житлового приміщення виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 25 травня 2020 року;

- визнання протиправними дій Комісії з розгляду заяв деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, про виплату грошової компенсації для отримання житлового приміщення при прийнятті рішення від 09 липня 2020 року;

- скасування рішення Комісії з розгляду заяв деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, про виплату грошової компенсації для отримання житлового приміщення від 09 липня 2020 року.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року та постановою Верховного Суду від 15 березня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 у справі № 480/3499/20 залишено без задоволення.

Так, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 березня 2021 року у вищевказаній справі № 480/3499/20 дійшов висновку, що особа, яка бажає отримати грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення може отримати її у порядку та умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України №214, яка, як було зазначено вище, передбачає, що така компенсація відповідно до пункту 4 Порядку виплати грошової компенсації надається в порядку черговості включення до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей учасників бойових дій на території інших держав; розраховується відповідно до пунктів 19, 20 Порядку та може бути перерахована відповідно до останнього абзацу пункту 20 Порядку.

При цьому, Верховний Суд наголосив, що зміна Кабінетом Міністрів України порядку та умов отримання такої компенсації до моменту її фактичного отримання не може розцінюватися як звуження змісту права скаржника на житло та порушено його право на житло.

Крім того, як вірно звернув увагу суд першої інстанції у даній справі, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у справі № 480/3499/20 встановлено, що, відповідно до рішення виконавчого комітету Роменської міської ради народних депутатів від 16 грудня 1992 року № 295 «Про квартирні питання», ОСОБА_1 отримав квартиру в 50-квартирному будинку МЖК-2 за рішенням адміністрації і профкому об`єднання заводу АТС.

Водночас, позивач у адміністративному позові не звертає уваги як на наявність преюдиційних обставин щодо нього та рішень, сформованих у справі № 480/3499/20, так і на факт отримання квартири на підставі рішення виконавчого комітету Роменської міської ради народних депутатів від 16 грудня 1992 року № 295 «Про квартирні питання», які мають значення для розгляду даної справи.

Як слідує зі змісту позовної заяви, фактично позивач незгодний з сумою грошової компенсації, яка призначена останньому на підставі рішення Комісії з розгляду заяв деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей про виплату грошової компенсації для отримання житлового приміщення Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області, Управління соціального захисту населення Роменської міської ради, Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області.

Однак, незгода позивача з прийнятим рішенням не свідчить про його протиправність.

Колегія суддів звертає увагу, що, зазначаючи про порушення свого права, ОСОБА_1 не вказує, яким конкретно положенням чинного законодавства України не відповідають оскаржувані положення спірних постанов Уряду.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що Кабінет Міністрів України, при прийнятті оскаржуваних положень спірних постанов, діяв на підставі, у спосіб та у межах наданих йому повноважень.

Крім того, слід зазначити, що в апеляційній скарзі позивач не наведено обґрунтувань, у чому полягає неправильність чи неповнота встановлення судом першої інстанції обставин справи або невірність застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 17.10.2024 р.