Справа № 320/8410/23
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року Справа №320/8410/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2023 р. №20 Про результати службового розслідування за фактом відкритої непокори щодо виконання бойового наказу командира Військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 в частинах, що стосуються притягнення до дисциплінарного стягнення (п. 2 зазначеного наказу), позбавлення щомісячної премії за грудень 2022 р. (п. 5 зазначеного наказу), позбавлення додаткової винагород (п. 5 зазначеного наказу) солдата ОСОБА_1 , номера обслуги зенітного артилерійського відділення (ЗУ-23-2) зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошові кошти за грудень 2022 року (щомісячна премія та додаткова винагорода) в сумі, в якій не було здійснено виплати солдату ОСОБА_1 , номеру обслуги зенітного артилерійського відділення (ЗУ-23-2) зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 на підставі наказу т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2023 р. №20 Про результати службового розслідування за фактом відкритої непокори щодо виконання бойового наказу командира Військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що про неотримані виплати дізнався в січні 2023 року, та лише отримавши 25.02.2023, на запит адвоката спірний наказ №20 від 26.01.2023 стало відомо, що йому було оголошено сувору догану. Зазначений спірний наказ позивач вважає протиправним та необґрунтованим, оскільки відомості вказані у документах не відповідають фактичним обставинам справи та відповідачем було порушено процедуру проведення службового розслідування та накладення дисциплінарного стягнення.

ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку із введенням в країні воєнного стану з 24 лютого 2022 року, він вступив до військової служби, що підтверджується записами військового квитка, служив резервістом третьої роти військової частини НОМЕР_2 , після 01.03.2022 переведений на посаду стрільця третьої роти військової частини НОМЕР_2 та з 21.06.2022 на посаду номера обслуги зенітного артилерійського відділення (ЗУ-23-2) зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 . З першого дня війни виконував бойові розпорядження щодо відбиття збройної агресії російської федерації в м Києві та Київській області. В період з 01 вересня 2022р. по 06 грудня 2022 року виконував бойове розпорядження по звільненню Харківської області від окупантів. 07.12.2022 прибув на ротацію до військової частини НОМЕР_2 .

25.12.2022 п 9.00год. прибув зі своїми речами на постійний пункт дислокації військової частини НОМЕР_2 за усним наказом командування військової частини. Після чого роті вогневої підтримки командування довело, що є наказ командира військової частини НОМЕР_1 про виконання бойового розпорядження, але без жодних деталей, а саме: у якому складі виїжджати, чи як рота вогневої підтримки, чи як стрілецька рота, дату та час виїзду не повідомили. Після цього стало відомо про бойовий наказ та він був готовий його виконувати. Однак командуванням військової частини НОМЕР_2 мені було повідомлено, що необхідно прибути наступного дня, після чого я знову прибував кожного дня з 26.12.2022 до 31 грудня 2022р. з речами до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 для виконання бойового наказу, та щоразу ми нікуди не виїжджали, про причини мене не повідомляли.

Позивач зауважив, що сумлінно та беззаперечно виконував вимоги командування, жодним чином не відмовляючись виконувати бойовий наказ. 28.12.2022 його було переведено в іншу військову частину НОМЕР_4 на посаду оператора відділення безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних авіаційних комплексів 411 окремого батальйону, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_5 за № 184-РС від 28.12.2022. Рапорт про переведення позивачем було подано одразу, коли він прибув на ротацію, а саме 08.12.2022 року. З січня 2023 року та по сьогоднішній день позивач несе сумлінно військову службу та виконує бойові накази командирів військової частини НОМЕР_4 .

В середині січня 2023 року, вже будучи на посаді у військовій частині НОМЕР_4 , позивач надав письмові пояснення командиру військової частини НОМЕР_1 , в яких зазначив про прибуття для виконання бойового наказу ще з 25.12.2022, описав усі вищезазначені події, відмітив, що жодного дня від виконання бойових наказів він не відмовлявся але з невідомих йому причин його не було відряджено на виконання бойового розпорядження відповідно до бойового наказу та йому ніхто не повідомляв про службове розслідування по факту непокори.

Покликаючись на положення ст. 24 Конституції України, ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232, Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, ст. 1, 2, 45, 83, 84, 85 Закону України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, яким затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, абз. 4 п. 2 розділу І, п. 3 розділу ІІ, пункти 8,9 розділу ІІІ, п. 1, п. 3-6 розділу ІV, п. 1, п. 2, п. 3 розділу VІ Наказу Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, яким затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України наполягає, що спірний наказ в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності є протиправним, процедура проведення службового розслідування не дотримана, порушені права позивача, а саме не ознайомлено із наказом №20, матеріалами службового розслідування, не повідомлено про причини такого розгляду, розслідування було проведене з порушенням вимог п. 1 розділу IV Порядку №608, без дотримання вимог законодавства України, вжиття всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин справи; без з`ясування обставин, які б спростовували інформацію щодо скоєння правопорушення, не був повідомлений про проведення службового розслідування, а відтак був позбавлений усіх основоположних прав передбачених пунктом 3 розділу IV Порядку № 608. Також позивач був позбавлений можливості розгляду будь яких додаткових заяв і клопотань у даному службовому розслідуванні, які він мав право подати, не був ознайомлений з підставами його проведення та не ознайомлений з матеріалами та актом цього службового розслідування по сьогоднішній день.

На запит адвоката позивач не отримав матеріалів службового розслідування, отримав витяг із наказу №20 від 26.01.2023. Відповідно із матеріалами службового розслідування та актом цього розслідування позивач так і не ознайомлений.

ОСОБА_1 відмічає, що ні в січні, ні в лютому 2023року, він не отримав належних йому грошових виплат за грудень 2022року, в тому числі, за 6 днів за період з 01.12.2022р. по 06.12.2022р. під час перебування ним в зоні бойових дій та виконуючи бойові розпорядження та про причини не виплат йому не було повідомлено. З відповіді на адвокатський запит та з отриманого витягу спірного наказу вбачається, що на підставі спірного наказу, щомісячне преміювання військовослужбовця ОСОБА_1 за запитуваний період здійснене з урахуванням накладеного на нього дисциплінарного стягнення-суворої догани та на цій же підставі його не включено до наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за грудень 2022 року.

Вважає, що належно та сумлінно виконував військовий обов`язок, у відповідності до всіх підзаконних нормативних актів та Законів України, своїми діями, жодного порушення Статуту не вчиняв, перебуваючи на службі в частині НОМЕР_2 починаючи з 24.02.2022р., завжди виконував бойові накази командирів, і жодного разу не проявляв непокору щодо їх виконання, а тому складу дисциплінарного правопорушення у своїх діях не вбачає.

04.04.2023 ухвалою суду провадження у справі відкрито, справу визначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Також, ухвалою суду витребувано від відповідача належним чином завірені додаткові докази по справі: матеріали проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 ; інформацію про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за результатами службового розслідування; складений акт чи винесений наказ відносно ОСОБА_1 за наслідками проведеного службового розслідування.

Відповідачем подано до суду відзив та докази в обґрунтування своєї правової позиції, витребувані судом матеріали службового розслідування.

Військова частина НОМЕР_1 не визнає позовні вимоги позивача, вказує про те, що з 24 лютого 2022 року позивача було прийнято як резервіста третьої роти військової частини НОМЕР_2 , а з 21.06.2022р. переведено на посаду номера обслуги зенітного артилерійського відділення роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_6 . Відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 25 грудня 2022 року військовослужбовцям роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 необхідно було здійснити виїзд до місця виконання визначених завдань. Проте військовослужбовці роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , в тому числі позивач, не виконали даний наказ. У зв`язку з чим, заступник начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_2 рапортом на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 доповів про даний факт. 28 грудня 2022 року тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 видано наказ №596 «Про призначення службового розслідування по факту відмови від виконання наказу військовослужбовцями роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 » та відповідно до Акту службового розслідування зареєстрованим за вхідним №695 від 26.01.2023 були встановленні обставини, факти та вина військовослужбовців. Відповідно, тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 видано Наказ №20 від 26.01.2023 «Про результати службового розслідування по факту відмови від виконання наказу військовослужбовцями роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 », відповідно до якого було накладено «Сувору догану» щодо позивача. З січня 2023 року позивач почав проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_4 .

Відповідач зауважує, що 26.12.2022 на шикуванні підрозділу, де був присутній і позивач, заступник начальника штабу з мобілізаційної роботи підполковник ОСОБА_2 довів бойове розпорядження до особового складу роти вогневої підтримки, що викликало обурення кількох військовослужбовців. Ввечері того дня, з підрозділом спілкувався полковник ОСОБА_3 , де в чергове особовому складу роти вогневої підтримки було доведено про отримання бойового розпорядження про переміщення. 27.12.2022 в місце розташування роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 прибув з госпіталя командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_4 , тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_5 та інші посадові особи військової частини НОМЕР_1 . Полковник ОСОБА_4 перед вишикуваним особовим складом, в тому числі позивачем, довів перед особовим складом бойове розпорядження та запитав про готовність підрозділу до виконання підрозділ разом з позивачем відмовились.

Свою позицію та доводи відповідач підтверджує письмовим поясненням від 13.01.2023 від імені тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 ; письмовим поясненням від 29.12.2022 від імені заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення підполковник ОСОБА_6 ; письмовим поясненням від 29.12.2022 тимчасово виконуючого обов`язки юрисконсульта військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 .

Застосовуючи ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232, ст.ст. 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, ст. ст. 4, 6 Закону України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, яким затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, положення Наказу Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, яким затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, зазначає, що позивач намагається ввести суд в оману, так як 11 січня 2023 року він надавав письмові пояснення у зв`язку з проведенням службового розслідування відповідно до наказу №596, що підтверджує наданими до відзиву копіями пояснення. Відповідно до 3 пункту 4 розділу 608 Наказу ознайомлення з актом службового розслідування, подання нових документів, отримання копій документів, які стосуються службового розслідування - це є правом військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування та таким правом позивач не скористався.

Відповідно до Акту службового розслідування вина позивача виражалась у формі непрямого умислу, направленого на ухилення від виконання наказу. У зв`язку з чим, тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 видав Наказ №20 від 26.01.2023 «Про результати службового розслідування по факту відмови від виконання наказу військовослужбовцями роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 », відповідно до якого позивачу було призначено «Сувору догану».

З отриманого позивачем на адвокатський запит витягу зі спірного Наказу №20 від 26.01.2023 позивачу відомо обставини та причини застосування дисциплінарного стягнення, відповідач вважає, що службове розслідування проведено відповідно до умов чинного законодавства та процедури встановленого відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», а позивач не зміг довести належним чином ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, просить суд відмовити в задоволенні позову.

03.06.2024 ухвалою суду витребувано від відповідача додаткові пояснення та докази у справі.

06.07.2024 відповідачем виконано вимоги ухвали суду.

Встановивши позиції сторін, об`єктивно та всебічно дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Згідно військового квитка серії НОМЕР_8 з 24 лютого 2022 року прийняв присягу та вступив на військову службу до лав ЗСУ, а саме до військової частини НОМЕР_2 як резервіст третьої роти.

З 01 березня 2022 року переведений на посаду стрільця третьої роти військової частини НОМЕР_2 .

З 21 червня 2022 року відбував службу на посаді номера обслуги зенітного артилерійського відділенні роти підтримки військової частини НОМЕР_2 (Наказ № 119 від 21.06.2022 командира військової частини НОМЕР_2 ). Виключений зі списків 09 січня 2023 року.

З 10 січня 2023 року проходить військову службу оператором у військовій частині НОМЕР_4 .

З позиції позивача ОСОБА_1 , не отримавши ряд доплат до посадового окладу та/або/чи грошового забезпечення за грудень 2022 року, виплат за несення служби в зоні бойових дій в період з 01 вересня по 06 грудня 2022 року, в січні 2023 року йому стало відомо про оголошену сувору догану.

Адвокатом позивача було здійснено запит від 02.02.2023 до командира військової частини НОМЕР_1 щодо надання інформації та документів щодо позбавлення ОСОБА_1 грошових виплат.

На запит адвоката Осіпчк Р.О. отримав 25.02.2023 витяг з Наказу № 20 від 26.01.2023 разом із супровідним листом відповіддю військової частини НОМЕР_1 , в якому повідомлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 20 від 26.01.2023 щомісячне преміювання військовослужбовця ОСОБА_1 за запитуваний період здійснене з урахуванням накладеного на нього дисциплінарного стягнення суворої догани. На цій же підставі ОСОБА_1 не включено до наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за грудень 2022 року.

Відтак, спірні правовідносини виникли між сторонами за наслідками винесення командиром військової частини НОМЕР_1 Наказу №20 від 26.01.2023, пунктом 2 якого солдату ОСОБА_1 , номеру обслуги зенітного артилерійського відділення (ЗУ-23-2) зенітного ракетно- артилерійського взводу роти вогневої підтримки, за порушення військової дисципліни, недотримання положень ст. 1, 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме виявлення відкритої непокори щодо виконання бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 , нижчепойменованим військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 оголошено сувору догану.

Також, пунктом 5 зазначеного Наказу №20 від 26.01.2023 командиру військової частини НОМЕР_2 наказано:

- щомісячне преміювання військовослужбовців зазначених у пунктах 2 та 3 цього наказу, здійснити з урахуванням накладених дисциплінарних стягнень у відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам";

- військовослужбовців зазначених у пункті 2 цього наказу, відповідно до п. 9.7. окремого доручення Міністерства оборони України від 23.06.2022 № (912/3) / 29 не включати до наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за грудень 2022 року.

Позивач наполягає на протиправності спірного Наказу №20 від 26.01.2023, звернувся до суду за захистом порушених прав щодо отримання позбавленої щомісячної премії за грудень 2022 р. (п. 5 зазначеного Наказу), додаткової винагороди (п. 5 зазначеного Наказу), вказуючи на протиправність притягнення до дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, не повідомлення його про службове розслідування, не ознайомивши із матеріалами службового розслідування, актом службового розслідування, позбавлено його права надати пояснення та докази, вказує, що відповідачем порушено процедуру проведення службового розслідування та накладення дисциплінарного стягнення.

Відповідач наполягає на правомірності спірного Наказу №20 від 26.01.2023, обґрунтованість, правомірність застосування дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани підтверджується матеріалами службового розслідування про проведення якого позивачу було відомо, останній надавав в ході розслідування свої пояснення.

Відтак предметом спору у даній справі є Наказ №20 від 26.01.2022 т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 Про результати службового розслідування в частині притягнення до дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, позбавлення щомісячної премії за грудень 2022 р., позбавлення додаткової винагороди солдата ОСОБА_1 , який підлягає перевірці судом на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України із дотриманням судом принципів адміністративного судочинства визначених в частині 3 даної статті кодексу.

Вирішуючи спір судом застосовано наступні норми права та викладені наступні висновки.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зокрема, в силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Суд зазначає, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/22 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому був продовжений та продовжується відповідними Указами Президента України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Відповідно статті 3 Статуту Внутрішньої Служби Збройних Сил України військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтями 26, 27 Статуту Внутрішньої Служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» № 551-XIV від 24.03.1999 затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання (стаття 11 Статуту Внутрішньої Служби Збройних Сил України).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту Внутрішньої Служби Збройних Сил України).

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою (стаття 30 Статуту Внутрішньої Служби Збройних Сил України).

Згідно частини 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

За п.п. 35, 36, 37 Статуту Внутрішньої Служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

У відповідності до статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України вбачається, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України, Міністр оборони України, начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України, керівники державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, Голова Служби зовнішньої розвідки України, Голова Служби безпеки України, Голова Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, командувач Національної гвардії України, Голова Державної прикордонної служби України, Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, начальник Управління державної охорони України, керівники інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями користуються дисциплінарною владою в повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто.

Заступники Міністра оборони України, командувачі видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, заступники керівників державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями користуються стосовно підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача виду Збройних Сил України.

Відповідно до вимог статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

На підставі статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Згідно із статтею 83 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Збройних Сил України статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до частини першої статті 84 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Збройних Сил України статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до вимог ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, чи одержано інформацію про вчинення такого правопорушення військовослужбовцем, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та спеціально уповноваженому суб`єктові у сфері протидії корупції.

У разі якщо ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, встановлено під час проведення службового розслідування стосовно військовослужбовця Збройних Сил України чи одержано інформацію про вчинення ним такого правопорушення, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та начальникові відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Згідно з вимогами статті 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк (ст. 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).

Статтями 97 та 98 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Згідно з частиною 1 статті 106 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усі заохочення та дисциплінарні стягнення (крім зауваження), передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, який затверджено Наказом Міністра оборони України 21.11.2017 № 608 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608).

Згідно абзацу 4 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

ступеня вини військовослужбовця;

порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.

Міністр оборони України, Головнокомандувач Збройних Сил України, начальник Генерального штабу Збройних Сил України, командувачі видів (сил), окремих родів військ Збройних Сил України, інших органів військового управління можуть призначати службові розслідування безпосередньо або доручати їх проведення (призначення) підпорядкованим посадовим (службовим) особам (пункт 2 розділу ІІІ Порядку № 608).

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено комісії або військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (пункт 5 розділу ІІІ Порядку № 608).

Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування (пункт 8 розділу ІІІ Порядку №608).

Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків (пункт 9 розділу ІІІ Порядку №608).

Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців (п. 13 розділу ІІІ Порядку №608).

За пунктом 1 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Відповідно до пункту 2 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, мають право:

запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування);

отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані);

з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування;

за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді;

ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування;

отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України;

проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду з обов`язковим зазначенням:

предмета огляду та його стислого опису;

часу, дати, місця (населеного пункту) огляду;

посади, військового звання, прізвища та імені особи, яка складає документ;

військового звання, прізвища та імені посадової (службової) особи, яка бере участь у службовому розслідуванні (за необхідності);

прізвища, імені, по батькові та фактичної адреси проживання двох присутніх осіб;

фактичного місцезнаходження військової частини, установи, підприємства тощо;

місця складання документа (номер службового кабінету або іншого приміщення);

у разі використання технічних (відео-, фото- або аудіо-) засобів - цифрового пристрою, його назви, моделі;

підписів присутніх осіб на кожному аркуші та їх прізвищ, ініціалів, підписів на останньому аркуші;

підпису особи, яка склала акт огляду, на останньому аркуші.

За пунктом 3 розділу ІV Порядку №608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

знати підстави проведення службового розслідування;

бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;

порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити. Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування (пункти 1-6 розділу V Порядку №608).

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

За до пунктом 2 розділу V Порядку №608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

За пунктом 3 розділу V Порядку №608 примірники акта службового розслідування надсилаються службовим особам, яких стосуються наведені у висновку пропозиції, та до відповідних структурних підрозділів органів військового управління.

За зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк (пункт 4 розділу V Порядку №608).

Проаналізувавши вищезазначені норми діючого законодавства суд зазначає, що в умовах оголошеного в країні воєнного стану військова служба пов`язана із обороною України, забезпечення її незалежності та територіальної цілісності. Така служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності, виконанню завдань з оборони та відсічі агресора військовослужбовцями. Військовослужбовці, в силу діючого законодавства мають права та обов`язки, та щодо них застосовуються правила внутрішнього порядку у військовій частині та підрозділах, де вони несуть службу. За неналежне виконання обов`язків під час несення військової служби, військовослужбовці несуть відповідальність, та така настає за наслідками встановлення, фіксування та доведення проведеним всебічним та об`єктивним службовим розслідуванням.

Відповідно, з аналізу норм Дисциплінарного статуту вбачається, що вирішальним при накладенні дисциплінарної відповідальності за скоєний військовослужбовцем проступок є характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини, попередня поведінка порушника, а однією із обставин, які потрібно довести, є вина особи в невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються відповідним командиром самостійно або під час службового розслідування, і повинні бути відображені у відповідному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або висновку службового розслідування.

Службове розслідування має бути всебічним та об`єктивним, із дотриманням прав особи, відносно якої таке проводиться, надання права останньому щодо подання доказів, пояснень, ознайомлення з матеріалами службового розслідування, за заявою отримувати примірник Акту.

Суд зауважує, зокрема, що саме у ході службового розслідування встановлюються обставини щодо неправомірних дій військовослужбовця, причинного зв`язку між правопорушенням та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби, вини військовослужбовця, порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства, причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 813/1021/17.

Суд вважає необхідним відмітити, що службове розслідування в разі його проведення щодо групи осіб військовослужбовців (роти), має бути об`єктивним та всебічним щодо кожного із осіб військовослужбовця, має бути встановлена чи спростована ступінь вини кожного із них, встановлено належним чином, що саме кожного зумовило на вчинення дисциплінарного проступку, що вплинуло на не виконання наказу командира, при цьому не узагальнюючи дисциплінарний проступок, вину як за групою осіб, враховуючи що наслідки встановлення дисциплінарного проступку застосовуються до кожного із військовослужбовця окремо, включно із врахуванням командиром характеризуючих даних, пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, історію несення військової служби.

Так, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності виноситься на підставі Акту службового розслідування та зібраних в ході розслідування матеріалів та в такому разі, вину військовослужбовця має бути повністю доведено. Командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення та таке доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). В разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову.

За наявними у справі матеріалами судом встановлено, що підставою для проведення службового розслідування став рапорт заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_8 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 в якому викладено доповідь щодо відмови військовослужбовців роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 здійснити переміщення особового складу роти відповідно до вимог бойового розпорядження військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2022 №204 ДСК. Зокрема, військовослужбовці, за переліченими прізвищами, посадами, серед яких вказано прізвище позивача, відмовились від переміщення до п.п. Константинівка.

На підставі доповіді заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_2 та з метою уточнення причин та умов, що призвели до відмови від виконання наказу військовослужбовцями роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2022 № 596 призначено службове розслідування по факту відмови від виконання наказу військовослужбовцями роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 щодо виїзду до місця виконання визначених завдань.

Акт службового розслідування наказано подати до 27.01.2023.

Акт складено 17.01.2023.

Зокрема, в п. 3.47 Акту службового розслідування відображено, що ОСОБА_1 у своїх поясненнях від 11.01.2023 повідомив, що у період з 15.07.2022 по 06.12.2022 виконував завдання в зоні бойових дій. Орієнтовно 25-26.12.2022 його було викликано до штабу військової частини НОМЕР_2 , мету виклику ОСОБА_1 не зрозумів, нібито військовослужбовці мали їхати виконувати бойове розпорядження. Інформацію щодо місця, часу, переліку особового складу, що мав вирушати йому ніхто не доповів. Зі слів ОСОБА_1 після години часу очікування військовослужбовців розпустили по домах. Подібних викликів до штабу військової частини НОМЕР_2 було декілька на день. Додатково ОСОБА_1 зазначив, що не відмовлявся від виконання бойового розпорядження та з його слів з 10.01.2023 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 28.12.2022 № 184-РС переведений до військової частини НОМЕР_4 .

За пунктами 3.48, 3.49 та 3.50 Акту вбачається, що т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_5 у своїх пояснення від 13.01.2023 вказав про свою присутність 27.12.2022 на шикуванні роти та був свідком видачі полковником військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 бойового розпорядження присутньому особовому складу роти на висування до місцезнаходження свого підрозділу (батальйону) і виконання бойових завдань у його складі.

Заступник командира військової частини з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_6 у своїх поясненнях від 29.12.2022 зазначив про те, що 26.12.2022 в другій половині дня йому стало відомо про бойове розпорядження про переміщення роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 до місця виконання завдань. Зазначив про те, що коли на шикуванні підрозділу ОСОБА_2 доповів про бойове розпорядження про переміщення роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , у декількох військовослужбовців підрозділу це викликало обурення щодо незаконності та злочинності бойового розпорядження. Цього ж дня ввечері ОСОБА_6 був присутній при спілкуванні з підрозділом начальника штабу військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 , де вчергове підрозділу було доведено про бойове розпорядження, переміщення, час відправлення та включення в склад сил та засобів та задано питання про готовність до виїзду. 27.12.2022 за місцем розташування роти прибув командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_4 , т.в.о командира полковник ОСОБА_5 , помічник командира з правової роботи капітан юстиції ОСОБА_9 , та полковник довів до особового складу бойове розпорядження та запитав про готовність. Особовий склад відповів відмовою.

Т.в.о. юристконсульта військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 у своїх поясненнях від 29.12.2022 зазначив, що 27.12.2022 у період з 09:30 по 11:30, він разом із помічником командира з правової роботи капітан юстиції ОСОБА_9 перебували на території військової частини НОМЕР_2 з метою надання допомоги та юридичної консультації командиру військової частини НОМЕР_1 щодо дій та бездіяльності окремих службових осіб військової частин НОМЕР_2 . Зі слів ОСОБА_7 він був свідком відмови особового складу військової частини НОМЕР_2 від виконання бойового розпорядження вищого командування.

В пункті 5 Акту зазначено про дії військовослужбовців роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , серед прізвищ яких наявне прізвище ОСОБА_1 , причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, що трапилась, а саме зазначено про те, що в порушення вимог Статутів збройних Сил України, в умовах воєнного стану, виявивши відкриту непокору, відмовився виконувати бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2022 №204 ДСК, щодо виїзду до місця виконання визначених завдань.

В свою чергу фактична неготовність військовослужбовця до виконання бойового розпорядження свідчить про неналежне виконання службових обов`язків заступником начальника штабу з мобілізаційної роти військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_2 .

За пунктом 6 Акту вказано, що вина військовослужбовця виражається у формі непрямого умислу, направленого на ухилення від виконання наказу.

Своїми діями військовослужбовець порушив ст. 1, 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу», ст. 11, ст. 16, ст. 30 Статуту Внутрішньої Служби Збройних Сил України, ст. 4, ст.6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення в пункті 8 Акту вказано неналежне виконання обов`язків чинних Статутів в частині здійснення управлінських та організаційно-розпорядчих заходів, доведення норм та положень законодавства та Статутів до військовослужбовців, підтримання необхідного рівня дисципліни у підрозділі, забезпечення необхідних морально-вольових якостей військовослужбовців.

Відповідно, з метою попередження подібних випадків у подальшому, усунення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, за Актом запропоновано закінчити службове розслідування та за невиконання обов`язків військової служби, оголосили військовослужбовцям, зокрема,

щодо ОСОБА_1 сувору догану;

командиру військової частини НОМЕР_2 не включати до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. військовослужбовців роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 ;

враховуючи наявність в діях військовослужбовців ознак кримінального правопорушення передбаченого ст. 402 КК України передати матеріали службового розслідування до Державного бюро розслідувань.

До акту серед інших документів, додається також пояснення ОСОБА_1 від 11.01.2023, витяг з Наказу про призначення, рапорт заступника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_10 ; копія рапорту т.в.о командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_11 від 25.12.2022 вх. №7065.

З дослідженого рапорту від 26.12.2022 молодшого лейтенанта ОСОБА_11 адресованого командиру військової частини НОМЕР_2 майору ОСОБА_12 слідує, що ротою вогневої підтримки 25.12.2022 було отримано бойове розпорядження №204 від 25.12.2022 щодо висування підрозділа у зону бойових дій. Молодший лейтенант зазначив, що 06.12.2022 рота повернулась із зони бойових дій де успішно виконала поставлені бойові завдання. За наказом командира військової частини НОМЕР_1 07.12.2022 почалась декомпресія роти за планом відновлення боєздатності підрозділу, який має бути закінчено 28.12.2022. Однак жодний з етапів не був виконаний. 18 військовослужбовців, у зв`язку із перебуванням в зоні бойових дій потребують лікування та операційного втручання, 12 не пройшли влк, та з 07.12.2022 наступними бійцями були подані рапорти але командиром військової частини НОМЕР_2 ці рапорти проігноровані.

Також, молодший лейтенант зазначив, що у зв`язку із поломками військова техніка потребує ремонту, відновленню та не доведена до штатної потреби. Просив техніку відправити на дефектування та ремонт.

Довів також до відома про отримані 46 рапортів військовослужбовців щодо фізичного та психологічного стану та відмітив, що морально-психологічний стан знаходиться на низькому рівні та потребує відновлення.

ОСОБА_13 доповів, що на даний час рота не може в повному складі виконати бойове розпорядження оскільки не було проведено повне обстеження та відновлення морально-психологічного стану військовослужбовців, не було проведено відновлення (доукомлектування) озброєння та техніки, не було проведено вдосконалення навичок особового складу з володіння штатною зброєю, технікою, виконання функціональних завдань у бою, не було проведення злагодження підрозділу та його підготовка до виконання завдань за призначенням.

Відповідно, ОСОБА_13 вказав на те, що виконати бойове завдання в повному складі рота не взмозі, оскільки має лише часткову боєздатність, необхідно виконати план відновлення в повному обсязі та доукомлектувати РВП штатною технікою та іншими потребами.

Відтак, суд враховує, що позивач в період з 01 вересня 2022р. по 06 грудня 2022 року виконував бойове розпорядження по звільненню Харківської області від окупантів, добровільно виконуючи свій обов`язок по захисту України. 07.12.2022 прибув на ротацію до військової частини НОМЕР_2 . 25.12.2022 п 9.00год. прибув зі своїми речами на постійний пункт дислокації військової частини № НОМЕР_3 за усним наказом командування військової частини. Позивач, дізнавшись про бойовий наказ бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2022 №204 ДСК, він був готовий його виконувати, та командування військової частини НОМЕР_2 повідомляло його про те, що необхідно прибути наступного дня. Позивач прибував до командування з наступного кожного дня з 26.12.2022 до 31 грудня 2022р. із речами до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 для виконання бойового наказу.

28.12.2022 його було переведено в іншу військову частину НОМЕР_4 на посаду оператора відділення безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних авіаційних комплексів 411 окремого батальйону.

Зазначене збігається із поясненнями наданими в ході службового розслідування ОСОБА_1 11.01.2023. Вказані пояснення не спростовані відповідачем належними та достатніми доказами.

Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_2 №9 від 09.01.2023 ОСОБА_1 було переведено до військовій частині НОМЕР_4 .

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що актом службового розслідування, його висновками та наданими доказами до справи, відповідачем не доведено відмову позивача від виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виконання бойового розпорядження від 25.12.2022 №204 ДСК.

З акту службового розслідування та із наявних у суду матеріалів, судом не встановлено належної перевірки обставин, які виникли під час оголошення 25.12.2022 бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2022 №204 ДСК, не враховано надані пояснення ОСОБА_1 11.01.2023 в ході проведеного службового розслідування.

Також, суд враховує, що згідно рапорту підполковника ОСОБА_2 адресованого командиру військової частини НОМЕР_1 , за яким ОСОБА_14 доповів про невиконання бойового розпорядження №204ДСК від 25.12.2022 вказуючи причини, які зазначені в рапорті молодшого лейтенанта ОСОБА_11 від 26.12.2022, та останній був долучений до даного рапорту. До свого рапорту ОСОБА_14 долучено акт прийому передачі з зведеної роти з оперативного підпорядкування військової частини НОМЕР_1 до підпорядкування до військової частини НОМЕР_2 від 28.12.2022, та зазначив, що на момент отримання бойового розпорядження за вх. 430 від 25.12.2022, 25 військовослужбовців були відсутні на законних підставах та за доданим списком вбачається відмітки щодо відповідних військовослужбовців, які перебували на лікуванні, звільнення, відпустка, відрядження, проставлена також відмітка БР Бахмут, ВСР БЛГД, планова операція, тощо.

Щодо ОСОБА_1 за номером 35 у списку відмітки відсутні, відповідно останній є таким, що від виконання військового обов`язку не увільнений, не у відпустці та як встановлено судом 25.12.2022 з 09:00 год перебував у військовій частині НОМЕР_2 , як і 26.12.2022.

Суд враховує, що за наявними поясненнями відібраними від решти військовослужбовців, відносно яких було проведено також згадане службове розслідування, їхні пояснення зводяться до того, що ніхто з них чітко не зрозумів щодо наявності бойового розпорядження №204 ДСК від 25.12.2022, оскільки бойове розпорядження не було доведено до військовослужбовців належним чином, деякі із військовослужбовців перебували в інших пунктах дислокації, інші вказували, що після виконання бойових завдань потребують відновлення здоров`я та інш.

Відповідач наполягає, що 26.12.2022 на шикуванні роти було доведено заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи підполковником ОСОБА_2 бойове розпорядження №204ДСк від 25.12.2022 та деякі військовослужбовці роти проявили обурення і непокору. 27.12.2022 за місцем розташування роти військової частини НОМЕР_2 командир військової частини НОМЕР_9 полковник ОСОБА_4 , т.в.о. командира полковник ОСОБА_5 та інші посадові особи перед вишикуваним особовим складом, серед яких був ОСОБА_1 , довів про бойове розпорядження та запитав про готовність та підрозділ разом із позивачем відмовились.

Також, суд враховує, що в разі коли військовослужбовець не зрозумів наказу чи розпорядження, він має змогу запросити його роз`яснення за обставинами такого виконання, що не зрозумілі. Та в даній справі, службовим розслідуванням лише зафіксовано факт обурення та непокори усієї роти, та визначено кожного за прізвищем військовослужбовця, який відмовився від виконання бойового завдання, без урахування обставин та фактів перебування деяких із військовослужбовців на лікуванні, звільненні, відпустки та відрядженні.

Також, враховуючи доводи позивача та обґрунтування і надані до справи докази відповідачем, суд зазначає, що враховуючи положення діючого законодавства, яке передбачає певний порядок проведення службового розслідування, наслідки такого розслідування, доведення до відома відповідно Наказу про застосування дисциплінарного стягнення до військовослужбовця, відповідачем не надано до суду належних та достатніх доказів доведення до відома спірного Наказу.

В матеріалах справи міститься лише доказ надіслання такого Наказу позивачу на запит адвоката, та отримання ОСОБА_1 спірного витягу із Наказу №20 від 26.01.2023 25.02.2023, що підтверджується та не оспорюється відповідачем.

Не належне доведення Наказу №20 від 26.01.2023 стало наслідком того, що позивач не отримав належні виплати йому до грошового забезпечення, мав відповідні законні очікування, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду.

Суд враховує пояснення відповідача про те, що відповідно до інформації наданої військовою частиною НОМЕР_2 за вхідним номером №10425 від 16.06.2024 службова картка на військовослужбовця ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_2 не заводилась. Відповідно, суд зазначає, щодо відсутності доказів відмітки про сувору догану.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що у ході проведення службового розслідування заперечень, заяв та клопотань від військовослужбовця позивача, стосовно якого проводилося службове розслідування, не надходило, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач взагалі був обізнаний про факт проведення службового розслідування.

В матеріалах службового розслідування наявні пояснення ОСОБА_1 від 11.01.2023 у яких позивач надав пояснення, що він не відмовлявся від виконання бойового завдання.

Також, суд зазначає та враховує, що службове розслідування містить в собі не об`єктивну та не в повній мірі досліджено стан роти, якій оголошувалось бойове розпорядження, яка 06.12.2022 повернулась із тривалого перебування в зоні бойових дій, де успішно виконувала бойові завдання, з 07.12.2022 по 28.12.2022 у роти мала відбуватись декомпресія за встановленим планом, декілька військовослужбовці перебували на лікуванні, інші не пройшли влк, інші потребували лікування та операційного втручання, техніка не була готова, психологічний та моральний стан військовослужбовців на низькому рівні. Рапорти вищого за рангом командування військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 які відображають доведення до відома роти на її шикуванні бойового розпорядження №204 ДСК від 25.12.2022 не збігаються із жодним із відібраних пояснень військовослужбовців щодо належного їм доведення такого розпорядження, деякі взагалі були відсутні 26.12.2022 та 27.12.2022 за місцем дислокації військової частини НОМЕР_2 , сам позивач ОСОБА_1 також не зрозумів щодо змісту бойового розпорядження, кому, коли та куди треба переміститись.

Та, суд зауважує, що в кожному із відібраних пояснень та зокрема позивача ОСОБА_1 зазначається про те, що військовослужбовець не відмовляється та готовий виконувати бойове завдання.

Також, суд вказує, що відповідач не провів належне службове розслідування стосовно порушення дисципліни позивачем, а обмежився формальним проведення службової перевірки, під час якої не було надано правової оцінки поясненням позивача який був у військовій частині НОМЕР_2 та до якого не було належним чином доведено бойове розпорядження №204ДСК від 25.12.2022.

Суд зазначає, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Враховуючи зміст наявного у справі спірного Наказу №20 від 26.01.2023 та матеріалів, наданих відповідачем судом не встановлено чи враховувались обставини прибуття позивача ОСОБА_1 до військової частини кожного дня з 25.12.2022 по 31.12.2022, як обставини доведення до відома бойового розпорядження №402 ДСК від 25.12.2022 пов`язані із позивачем ОСОБА_1 , як була проявлена ним непокора, відмова від виконання бойового розпорядження, характер його дій та обставини вчиненого правопорушення не відображені в належній мірі враховуючи відібрані 10.01.2023 від нього пояснення, не зазначено яка була його попередня поведінка, рівень знань та порядок служби, що відповідно впливає на обрання виду дисциплінарного стягнення чи фіксування факту відсутності в його діях складу дисциплінарного проступку, вчинення кримінального правопорушення.

Суд звертає увагу, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем службової дисципліни та такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №817/1318/17.

Суд зауважує, що саме лише посилання в Наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також не наведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням оскаржуваного наказу.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.08.2019 у справі № 1340/4847/18.

Також, суд зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Така аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 380/3045/21 від 01.11.2022.

Відповідно, відповідач в оскаржуваному наказі повинен був чітко зазначити суть вчиненого позивачем порушення, в чому конкретно виразилося неналежне виконання його посадових обов`язків, а також, які норми чинного законодавства були порушені, причинно-наслідковий зв`язок та обставини, за яких мало місце порушення.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене та те, що службовим розслідуванням не встановлено належним чином обставини вчиненого правопорушення позивачем, його наслідки, невиконання або неналежне виконання покладених на нього обов`язків, ступень вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась, не встановлено попередню поведінку порушника, його ставлення до служби, характеризуючи відомості, а оскаржуваний наказ прийнятий за наслідками службового розслідування, яке не відповідає критеріям обґрунтованості та правомірності, наказ є необґрунтованим та таким, що не містить всіх передбачених законом відомостей, необхідних для висновку про наявність чи відсутність в діях військовослужбовця складу дисциплінарного проступку, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу №20 від 26.01.2023 в частині, що стосується притягнення позивача до дисциплінарного стягнення (п.2 зазначеного наказу) у вигляді оголошення суворої догани.

Щодо позовних вимог позивача про скасування наказу в частині позбавлення щомісячної премії за грудень 2022року (п.5 зазначеного наказу), позбавлення додаткової винагороди (п.5 зазначеного наказу) та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошові кошти в сумі, в якій не було здійснено виплати, солдату ОСОБА_1 , номеру обслуги зенітного артилерійського відділення (ЗУ-23-2) зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 на підставі наказу т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2023 р. №20 Про результати службового розслідування за фактом відкритої непокори щодо виконання бойового наказу командира Військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 , судом встановлено наступне.

Згідно абзацу 3 пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь, позбавлення військового звання - за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром.

Зі змісту пункту 5 оскаржуваного наказу вбачається, що позивача позбавлено додаткової винагороди відповідно до підпункту 9.7 пункту 9 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022р. №912/з/29 та щомісячне преміювання здійснювати з урахуванням накладених дисциплінарних стягнень згідно вимог наказу №260 від 07.06.2018.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято постанову №168, пунктом 1 якої (в первинній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

У подальшому до пункту 1 вказаної постанови вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року №217, від 22 березня 2022 року №350, від 01 квітня 2022 року №400, при цьому вказані зміни застосовувались з 24 лютого 2022 року, а розмір додаткової винагороди залишався незмінним 30000 гривень щомісячно та 100000 гривень особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до постанови КМУ №217 від 07.03.2022 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», виключивши в абзаці першому слова (крім військовослужбовців строкової служби)». Згідно з пунктом 2 постанови КМУ №217 від 07.03.2022 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою КМУ №350 від 22.03.2022 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», доповнивши абзац перший після слів та поліцейським словами, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є Підтримка. Згідно з пунктом 2 постанови КМУ №350 від 22.03.2022 вона набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до постанови КМУ №754 від 01.07.2022 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в абзаці першому слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є Підтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова щомісячно доповнено словами (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць).

Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 червня 2022 року.

Відповідно до постанови КМУ № 793 від 07.07.2022 внесені наступні зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»:

«У пункті 1:

1) в абзаці першому слова і цифри додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно замінити словами і цифрами додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Згідно з пунктом 2 постанови КМУ №793 від 07.07.2022 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (станом на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно із пунктами 2-1, 3 Постанови № 168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Пунктом 3 постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 Міністерство фінансів зобов`язано опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

Окрім того, 23.06.2022 Міністром оборони України прийнято Окреме доручення №912/в/29 про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних сил України.

Суд вказує, що відповідно до пункту 1 Окремого доручення Міністра оборони України №912/а/29 від 23.06.2022 під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем, у тому числі:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка(який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних(бойових)дій;

бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або Штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ(сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань зведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

завдань зведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

На період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

- 100000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

- 30000 гривень- іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави-відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального-штабу Збройних Сил України.

Окремо відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій (у т. ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі- військових частини) - особовому складу військової частини;

керівника вищого органу військового управління- командиром (начальником) військових частин.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди, виходячи з розміру 100000 гривень за місяць, обов`язково зазначити підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Згідно з пунктом 17 розділу І Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі - Порядок) на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Відповідно до розділу XVI Порядку командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

При порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах:

у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення "догана", оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення "сувора догана", оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

у разі накладення на військовослужбовця двох дисциплінарних стягнень "догана" ("сувора догана"), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 60 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

у разі накладення на військовослужбовця трьох дисциплінарних стягнень "догана" ("сувора догана"), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 50 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.

Командир військової частини здійснює преміювання у зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (за винятком випадків, коли таке стягнення знято встановленим порядком у цьому самому місяці).

Військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках:

за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення;

за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення;

у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь, позбавлення військового звання - за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром;

у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, - за місяць, у якому така постанова надійшла до військової частини;

у разі накладення на військовослужбовця в календарному місяці більше трьох дисциплінарних стягнень, крім дисциплінарного стягнення "зауваження", - за місяць, у якому накладено дисциплінарні стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром;

у разі звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем - з місяця, у якому надійшов витяг з наказу про звільнення;

у разі порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків, - за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності;

у разі скоєння у військовій частині аварій, подій, пов`язаних із загибеллю людей з вини військовослужбовців під час виконання ними службових обов`язків, чи злочинів - за місяць, у якому сталася аварія, подія, пов`язана із загибеллю людей.

Суд відмічає, що згідно висновків Верховного Суду у справі №640/13029/22, додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, встановлена на період дії воєнного стану, є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовцям, виплата якої, з одного боку, має регулярний щомісячний характер, а, з іншого, - обмежена строком дії воєнного стану в Україні. Правова природа такої виплати невід`ємно пов`язана з особливим характером служби, із здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 560/7178/22.

Відповідно до вищевказаних судом норм, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої зазначеною постановою, Міністр оборони України видав Окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29, підпунктом 9.7 пункту 9 якого установлено до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 та 30 000 не включати військовослужбовців, які: відмовилися виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення, оголошене наказом командира (начальника).

Та, у разі вчинення дисциплінарного проступку, щомісячна премія виплачується з урахуванням накладеного дисциплінарного стягнення, зокрема, у разі накладення на військовослужбовця трьох дисциплінарних стягнень "догана" ("сувора догана"), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 50 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.

Тобто, позбавлення військовослужбовців премій, додаткових винагород залежить від скоєння ним дисциплінарних правопорушень та/або накладення дисциплінарних стягнень.

Суд зазначає, що в окремому дорученні від 23.06.2022 № 912/з/29, яке діяло у спірному періоді, Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи), до складу якого, серед іншого, змістовно включено виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями.

Таким чином, призначення до нарахування та виплати додаткової винагороди можливо за умови, коли відряджений військовослужбовець приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів та підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, а нарахування та виплата щомісячного преміювання військовослужбовця залежить від застосованого дисциплінарного стягнення. Щомісячне преміювання не поставлено в залежність від участі військовослужбовця у бойових діях та заходах, а залежить від особистого внеску в загальні результати служби.

Враховуючи вище встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для виплати позивачу додаткової винагороди, оскільки ОСОБА_1 у грудні 2022 року не приймав участь у бойових діях та заходах, останній так і не був відповідно відряджений для виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2022 №204 ДСК до п.п. Константинівка, відповідних наказів, довідок останній не має та такі судом виключаються в силу спірних правовідносин, що виникли між сторонами. Протилежних доказів позивачем до суду не надано.

Щодо вимог про щомісячне преміювання ОСОБА_1 у грудні 2022 року, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення даної частини позовних вимог, враховуючи визнання протиправним судом спірного наказу № 20 від 26.01.2023 в частині накладення щодо ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29).

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач по справі не надав суду належних та достатніх доказів в силу положень абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України в обґрунтування правомірності своїх дій та прийнятого спірного рішення згідно ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

За ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем за подання вказаного позовну до суду сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн., та враховуючи наслідки вирішення справи судом, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 715,80 грн. Інших витрат по справі не заявлено.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2023 р. №20 Про результати службового розслідування за фактом відкритої непокори щодо виконання бойового наказу командира Військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 в частині притягнення до дисциплінарного стягнення (п. 2 зазначеного наказу), позбавлення щомісячної премії за грудень 2022 р. (п. 5 зазначеного наказу), солдата ОСОБА_1 , номера обслуги зенітного артилерійського відділення (ЗУ-23-2) зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошові кошти за грудень 2022 року у вигляді щомісячної премії в сумі, в якій не було здійснено виплати солдату ОСОБА_1 , номеру обслуги зенітного артилерійського відділення (ЗУ-23-2) зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 на підставі наказу т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2023 р. №20 Про результати службового розслідування за фактом відкритої непокори щодо виконання бойового наказу командира Військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 .

В решті вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду в сумі 715,80 (сімсот п`ятнадцять гривень 80 копійок) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.