Справа № 320/9612/22
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9612/22 Суддя (судді) першої інстанції: Марич Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, у якому просить суд (з урахуванням уточненого позову):

- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні дострокової пенсії ОСОБА_1 протиправним;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплатити дострокову пенсію ОСОБА_1 з 12.08.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні дострокової пенсії від 19.08.2022 року №35 є незаконним та таким, що порушує встановлене статтею 46 Конституції України право на соціальний захист.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.08.2022 №35 про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.08.2022р. щодо призначення дострокової пенсії за віком на підставі статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не дослідив обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Апелянт стверджує, що має право на призначення дострокової пенсії за півтора роки до встановленого строку, оскільки ОСОБА_1 має необхідний страховий стаж та вік.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2024 та від 18.09.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Від представника Головного управління ПФУ в Миколаївській області 16.04.2024 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим. Належним способом захисту прав позивача є зобов`язання повторно розглянути заяву. Просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю.

Від представника Головного управління ПФУ у Київській області 17.04.2024 року до суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначає, що оскільки позивачка на дату звернення за призначенням пенсії не досягла пенсійного віку, право на призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутнє. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області 12.08.2022 із заявою та доданими до неї документами про призначення дострокової пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, за результатами якого прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 19.08.2022 №35. Підставою для відмови зазначено, що заявниця звернулася раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (02.01.2024), а тому відмовлено в розгляді заяви від 12.08.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи протиправним рішення відповідача, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо ветеранів праці, інших громадян похилого віку і спрямований на формування в суспільстві гуманного, шанобливого ставлення до них і забезпечення їх активного довголіття, визначає Закон України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16.12.1993 № 3721-XII, який гарантує ветеранам праці та громадянам похилого віку рівні з іншими громадянами можливості в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для повноцінного способу життя.

Відповідно до статті 10 Закону №3721-XII громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року.

Згідно частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2018 по 31.12.2018 - не менше 25 років, з 01.01.2019 по 31.12.2019 - не менше 26 років; з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 27 років; з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь-якими обставинами, включаючи наявність інших доходів.

Достроковий вихід на пенсію регламентований статтею 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» в редакції, яка діяла до 01.01.2015.

Так, вказана стаття 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» передбачала, що особам, трудовий договір з якими розірвано за півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або віку, що дає право на призначення пенсії відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність»(за наявності відповідних умов), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності або штату працівників, а також виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров`я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII, який набрав чинності 01.01.2015, а саме: підпунктом 3 пункту 12 розділу І виключено статтю 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» та підпунктом 2 пункту 39 розділу І виключено статтю 49 Закону України «Про зайнятість населення», у зв`язку із чим особи похилого віку та ветерани праці позбавлялися права призначення дострокової пенсії за віком на підставі статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».

Крім того, аналогічні зміни були внесенні до підзаконних нормативно-правових актів, якими врегульовувались спірні правовідносини.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України № 5-р/2018 від 22.05.2018 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 12 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), підпункт 3 пункту 12 розділу І Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII.

Як наслідок, Конституційний Суд України дійшов висновку, що право на достроковий вихід на пенсію, яке мали громадяни похилого віку на підставі статті 21 Закону №3721-XII до внесення змін Законом №76-VIII, було гарантією ефективної реалізації конституційних прав громадян, закріплених у статтях 46, 48 Основного Закону України.

Враховуючи викладене, призначення достроково пенсії за віком має здійснюватися на умовах, визначених відповідно до статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», з огляду на рішення Конституційного Суду України №5-р/2018 від 22.05.2018 та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права, усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Таким чином, пенсія за віком достроково призначається особам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності:

- вік не більше 1,5 роки до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- наявність необхідного для призначення пенсії за віком страхового стажу;

- факт звільнення особи з роботи у зв`язку, зокрема, скороченням чисельності або штату працівників.

Матеріалами справи встановлено, що на час звернення ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ у Київській області із заявою від 12.08.2022, останній виповнилося 58 років 7 місяців, а тому до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», залишилось менше 1,5 роки.

Згідно відомостей наявних у матеріалах справи, у позивачки наявний загальний страховий стаж більше 38 років.

Колегія суддів встановила, що згідно відомостей із копії трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 вбачається наступне.

Так, у п.46 запису трудової книжки зазначено, що 12.01.2021 ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) - наказ №7к від 11.01.2021 року.

Проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів зазначає, що пенсія за віком достроково призначається особам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності. З урахуванням положень статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», умовами призначення дострокової пенсії за віком є звільнення у зв`язку з скороченням штату чи чисельності за півтора року до встановленого законодавством строку.

Із тексту позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 обґрунтовує свої доводи щодо призначення дострокової пенсії за віком відповідно до статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» лише наявністю у неї необхідного страхового стажу та віку.

Апелянтом не наведено та не зазначено жодних обґрунтувань та доводів щодо третьої обов`язкової умови для призначення пенсії за віком достроково.

Також не надано до суду жодних доказів, які б підтверджували факт звільнення позивачки з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі з ліквідацією, реорганізацією, банкрутством, перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників, а також у зв`язку з виявленням невідповідності працівника займаній посаді за станом здоров`я.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог на вказану обставину уваги не звернув.

Таким чином, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказані обставини у сукупності свідчать про наявність у позивачки трьох обов`язкових умов для призначення пенсії за віком достроково відповідно до статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».

Так, у рішенні Конституційного Суду України № 5-р/2018 від 22.05.2018 зазначено, що гарантування державою права на достроковий вихід на пенсію громадянам похилого віку було спрямоване на убезпечення цих громадян від такого соціального ризику, як безробіття з незалежних від них обставин, і забезпечення сприятливих умов для їх повноцінного та гідного життя у старості.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Зі змісту статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог п. 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.Початок форми

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року у справі №320/9612/22 - скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Т.Р.Вівдиченко

Л.О.Костюк