Справа № 200/6371/24
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 року Справа№200/6371/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення від 19.07.2024 № 544 про відмову в призначенні пенсії;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу на провідній посаді періоди роботи з 09.08.2002 по 04.11.2002, з 04.03.2003 по 06.05.2003, з 19.05.2003 по 12.09.2004, з 16.05.2005 по 08.05.2006, з 19.05.2006 по 13.05.2007, з 14.05.2007 по 20.10.2009, з 21.10.2009 по 12.07.2024 з дня звернення із заявою про призначення пенсії 12.07.2024 року;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області призначити пенсію відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення із заявою про призначення пенсії 12.07.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. Проте рішенням від 19 липня 2024 № 544 відповідач відмовив у призначенні пенсії через відсутність необхідного стажу роботи.

На думку позивача, відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу на підземних роботах період перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з 21.10.2009 року до 12.07.2024 року. У зв`язку з чим звернувся до суду із цим позовом.

16 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи, про що постановлена відповідна ухвала. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

30 вересня 2024 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що позивачем не підтверджено зайнятість на підземних роботах повний робочий день у спірні періоди: не надано уточнюючу (архівну) довідку, наказ (виписку із наказу) про проведення атестації робочих місць за умовами праці. Таким чином, на думку представника відповідача, відсутні підстави для зарахування до його пільгового стажу на провідній посаді спірних періодів.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить копія паспорту громадянина України.

Позивач звернувся із заявою від 12 липня 2024 року про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Заява позивача опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області за екстериторіальним принцом.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 544 від 19 липня 2024 року позивачу відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за нормами ч. 3 ст. 114 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Згідно розрахунку стажу, до пільгового стажу позивача зараховано періоди роботи:

- з 09.08.2002 року до 04.11.2002 року гірничим робочим очисного забою підземним (ст.14, провідні професії підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в);

- з 04.03.2003 року до 06.05.2003 учнем прохідника підземного (Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п- р.1, п.а-в);

- з 19.05.2003 року до 20.05.2003 прохідником підземним (Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п- р.1, п.а-в);

- з 21.05.2003 року до 30.06.2004 року прохідником підземним (ст.14, провідні професії підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в);

- з 03.07.2004 року до 12.09.2004 року прохідником підземним (ст.14, провідні професії підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в);

- з 16.05.2005 року до 05.04.2006 року прохідником підземним (ст.14, провідні професії підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в);

- з 19.05.2006 року до 13.05.2007 року прохідником підземним (ст.14, провідні професії підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в);

- з 14.05.2007 року до 20.10.2009 року прохідником підземним (ст.14, провідні професії підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в).

З розрахунку стажу вбачається, що позивачу не зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 01.07.2004 року до 02.07.2004 року, з 06.04.2006 року до 08.05.2006 року, час перебування на інвалідності з 21.10.2009 року до 12.07.2024 року.

Разом з цим, в рішенні відсутні обґрунтування щодо підстав не зарахування вказаних періодів роботи до пільгового стажу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року 1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закон 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

В розумінні абз. 22 ст. 1 Закону 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Умови призначення пенсії за віком встановлені у статті 26 Закону 1058-IV, а пенсії по інвалідності у статті 30 Закону 1058-IV.

Пунктом 4 частини першої статті 24 Закону № 1058 встановлено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 1788-ХІІ (далі за текстом - Закон 1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.5 ст.56 Закону 1788-ХІІ час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Зазначена гарантія встановлена і ч.4 ст.9 Закону України Про охорону праці від 14.10.1992 р. 2694-ХІІ.

Статтею 114 Закону 1058 визначено умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, законодавством передбачено зарахування часу перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи зі шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням як до, так і після 1 січня 2004 року зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Згідно розпорядження про перерахунок пенсії від 28.02.2024 року позивачу призначено пенсію по інвалідності (третя група, трудове каліцтво/профзахворювання (з актом Н1/П4).

Згідно із Актом від 10.07.2009 року про розслідування нещасного випадку, 07.07.2009 з позивачем стався нещасний випадок в період його роботи на ВАТ «Вугільна компанія «Шахта Красноармійська західна №1» на посаді прохідника.

Тобто нещасний випадок з позивачем стався в період його роботи на провідній професії.

При цьому, відповідач не заперечує факт перебування позивача на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві.

Отже, інвалідність позивача є наслідком трудового каліцтва, отриманого під час роботи прохідником підземним з повним робочим днем в шахті, тобто за провідною професією.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії ДОН-04 № 086144, 19.10.2009 року позивачу встановлена третя група інвалідності до 19.10.2009 року. Причина інвалідності: трудове каліцтво.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії ААА № 441671, 19.10.2010 року позивачу встановлена третя група інвалідності до 19.12.2012 року. Причина інвалідності: трудове каліцтво.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії ААВ № 356645, 02.11.2012 року позивачу встановлена третя група інвалідності до 01.12.2014 року. Причина інвалідності: трудове каліцтво.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії ААБ № 419278, 06.11.2014 року позивачу встановлена третя група інвалідності до 01.12.2017 року. Причина інвалідності: трудове каліцтво.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0911653, 23.11.2017 року позивачу встановлена третя група інвалідності до 01.12.2020 року. Причина інвалідності: трудове каліцтво.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 221001, позивачу 12.11.2020 року встановлена третя група інвалідності безстроково. Причина інвалідності: трудове каліцтво.

У відповідності до ч.3 ст.44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

На підставі п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок № 22-1) (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень має право витребувати додаткові документи з метою належного розгляду заяви про призначення пенсії.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія (абзац четвертий пункту 1.8 розділу І Порядку № 22-1).

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів витребування додаткових документів та повідомлення позивача про те, які документи необхідно подати позивачу додатково не пізніше трьох місяців із дня повідомлення для підтвердження для підтвердження права на зарахування періоду перебування на інвалідності з 21.10.2009 року до 12.07.2024 до пільгового стажу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування періоду перебування на інвалідності з 21.10.2009 року до 12.07.2024 до пільгового стажу на підземних роботах (провідні професії).

Щодо зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 01.07.2004 року до 02.07.2004 року, з 06.04.2006 року до 08.05.2006 року, суд зазначає наступне.

Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Згідно записів у трудовій книжці позивача, ОСОБА_1 працював з 01.07.2004 року до 02.07.2004 року прохідником з повним робочим днем в шахті на ВАТ "Вугільна компанія "Шахта "Красноармійська-Західна №1".

Окрім того, в матеріалах справи наявні індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5).

За приписами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб. Пенсійний фонд України (далі - Пенсійний фонд) - це орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Статтею 16 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", визначено, що державний реєстр створюється для забезпечення в тому числі ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації.

За приписами статті 20 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", передбачено, які відомості містить реєстр застрахованих осіб. Зі змісту даної статті вбачається, що вказаний реєстр містить відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості, в тому числі і відомості про особливі умови праці, що дають право на пільги із загальнообов`язкового державного соціального страхування, відомості про облік стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства.

З вказаного реєстру вбачається, що в періоди з 01.07.2004 року до 02.07.2004 року інформація по спеціальному стажу позивача вносилася роботодавцем за кодом ЗПЗ014А4.

Відповідно до постанов правління Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) № 7-6 від 10.06.2004 «Про затвердження Порядку формування і подачі органам ПФУ відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», № 26-1 від 05.11.2009 «Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органам ПФУ», № 22-2 від 08.10.2010 «Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та № 25-2 від 03.12.2013 «Про визнання такою, що втратила чинність, постанови правління ПФУ від 08.10.2010 № 22-2», якими затверджувалися «Довідники кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства», встановлено код підстав для обліку спецстажу за № ЗП3013А1, ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А2 для застрахованих осіб, які є працівниками, що зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці: код ЗПЗ013А1 - працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Таким чином, роботодавець звітував щодо спецстажу позивача, вся інформація щодо стажу позивача з 01.07.2004 року до 02.07.2004 року є в системі персоніфікованого обліку, а тому цей період роботи має бути зарахований до пільгового стажу позивача без будь-якого додаткового підтвердження.

З огляду на наведене, враховуючи сукупність належних та допустимих доказів, суд дійшов висновку, що записи у трудовій книжці, індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) підтверджують характер роботи позивача у період з 01.07.2004 року до 02.07.2004 року, що підтверджує право позивача на включення вказаних періодів роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за провідними професіями.

Згідно записів у трудовій книжці позивача, ОСОБА_1 працював з 06.04.2006 року до 08.05.2006 року прохідником з повним робочим днем в шахті на ТОВ «Вуглетехнік».

Також в матеріалах справи міститься довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 51 від 29.11.2018 року, згідно якої ОСОБА_1 з 06.04.2006 року до 08.05.2006 року працював повний робочий день в ТОВ «Укргеосервіс» та виконував роботи з видобутку вугілля за посадою прохідник, зайнятий повний робочий день на підземних роботах, що передбачено Списком №1 розділом 1 підрозділом 1. Вказана довідка містить підписи посадових осіб та засвідчені печаткою підприємства.

З огляду на наведене, враховуючи сукупність належних та допустимих доказів, суд дійшов висновку, що записи у трудовій книжці, довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, які містяться у матеріалах справи, підтверджують характер роботи позивача у період з 06.04.2006 року до 08.05.2006 року, що надає право включення вищевказаного періоду роботи до пільгового стажу за провідними професіями.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №423/1126/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Суд звертає увагу, що у відповідності до положень пункту 20 Порядку № 637 підставою для надання уточнюючої довідки є відсутність у трудовій книжці особи відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, разом з цим, відповідач відмовляючи позивачу у зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів роботи не надав оцінки відомостям наявним у трудовій книжці позивача та не зазначив які саме відомості не містить трудова книжка позивача, та які мають бути підтверджені уточнюючою довідкою.

Крім того, відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про те, які документи необхідно подати позивачу додатково не пізніше трьох місяців із дня повідомлення.

Стосовно доводів позивача про роботу за провідними професіями: з 04.03.2003 року до 06.05.2003 року, з 19.05.2003 року до 20.05.2003 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Отже, провідними є професії на наступних роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень).

Як вбачається з трудової книжки, позивач з 19.05.2003 року до 20.05.2003 року працював прохідником, тобто на посаді за провідною професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.

Окрім того, згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу форма ОК-5 в період з 19.05.2003 року до 20.05.2003 року інформація по спеціальному стажу позивача вносилася роботодавцем за кодом ЗПЗ014А2 (працівники провідних професій: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, які безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років).

Отже, належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою, індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5 підтверджується, що ОСОБА_1 має право на зарахування періоду роботи з 19.05.2003 року до 20.05.2003 року до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за провідною професією.

Разом з цим, враховуючи, що у період 04.03.2003 року до 06.05.2003 року позивач працював учнем прохідника підземного тобто за професією, що не є провідною, суд дійшов висновку, що вказаний період роботи не підлягає зарахуванню до стажу роботи за провідною професією.

Позовні вимоги про зарахування до пільгового стажу за провідною професією періодів роботи з 09.08.2002 року до 04.11.2002 року, з 21.05.2003 року до 30.06.2004 року, з 03.07.2004 року до 12.09.2004 року, з 16.05.2005 року до 05.04.2006 року, з 19.05.2006 року до 20.10.2009 року задоволенню не підлягають, оскільки з розрахунку стажу вбачається, що вказані періоди вже зараховані відповідачем до пільгового стажу.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 19 липня 2024 № 544 є необґрунтованим, прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, а отже не відповідає вимогам Конституції та законам України та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Аналіз зазначених положень свідчить, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом таких обставин:

- позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення;

- зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.09.2021 по справі № 120/192/20-а.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, питання зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.

Проте, до дискреційних повноважень відповідача належить здійснення нового розрахунку стажу позивача з урахуванням спірних періодів та вирішення питання щодо його достатності для призначення пенсії за віком, згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи, що у спірному рішення про відмову в призначенні пенсії відповідач не вказав періоди, які не зараховані до пільгового стажу, належним захистом порушеного права позивача у цій справі є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії із зарахуванням до пільгового стажу спірних періодів.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 вказаної статті).

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69005, про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 544 від 19 липня 2024 року про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 12 липня 2024 року із зарахуванням до стажу роботи на посаді за провідною професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 періодів роботи з 01 липня 2004 року до 02 липня 2004 року, з 06 квітня 2006 року до 08 травня 2006 року, часу перебування на інвалідності, у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з 21 жовтня 2009 року до 12 липня 2024 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв