Справа № 380/15423/24
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача у частині відмови в наданні інформації про перетинання державного кордону України у період з 01.02.2018 року по 31.12.2018 року стосовно громадянки російської федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати відповідача надати інформацію позивачеві про перетинання державного кордону України у період з 01.02.2018 року по 31.12.2018 року стосовно громадянки російської федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилається на те, що 10.06.2024 року, у зв`язку з наданням правової допомоги ОСОБА_1 , було скеровано адвокатський запит відповідачеві щодо надання інформації про перетинання державного кордону України у період з 01.02.2018 року по 31.12.20218 року громадянкою російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак зазначив, що листом відповідача від 20.06.2024 року відмовлено позивачу у наданні запитуваної інформації, мотивуючи тим, що така є інформацією з обмеженим доступом, а збирання, зберігання, використання та захист інформації, що міститься в Базі даних, здійснюються відповідно до законодавства. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 24.07.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Копію вказаної ухвали вручено відповідачу в його електронному кабінеті 25.07.2024 року о 19:25 год, однак станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. А, відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 10.09.2024 року залучено до участі у справі співвідповідача Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

Копію вказаної ухвали вручено співвідповідачу в його електронному кабінеті 12.09.2024 року о 20:51 год, однак станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 29.12.2010 року у справі №2-4931/10 розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 20.10.2007 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3773.

04.07.2012 року народилася ОСОБА_5 донька позивача.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_6 є позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно акта №173 від 10.10.2023 року, затвердженого директором ТОВ «Управлінська компанія «Нове місто», за адресою: м.Львів, вул.Антонича, 32/103 не зареєстрована, але проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом зі своїм батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вказаною адресою.

Згідно характеристики, виданої 07.06.2024 року директором ліцею №2 Львівської міської ради, де навчається донька позивача ОСОБА_5 , за два роки старшої школи та зі слів вчителя початкових класів мати участі в шкільному житті своєї доньки не приймала.

10.06.2024 року, у зв`язку з наданням правової допомоги ОСОБА_1 , було скеровано адвокатський запит відповідачеві щодо надання інформації про перетинання державного кордону України у період з 01.02.2018 року по 31.12.20218 року громадянкою російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.06.2024 року №19-42866/18/24-Вих відмовлено позивачу у наданні запитуваної інформації, з посиланням на п.13 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 року №614. Згідно з цим пунктом, інформація (відомості) про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території, що обробляється в Базі даних, є інформацією з обмеженим доступом, а саме конфіденційною інформацією (персональними даними). Збирання, зберігання, використання та захист інформації, що міститься в Базі даних, здійснюються відповідно до законодавства. Захист від неналежного поширення інформації з обмеженим доступом (конфіденційної) інформації забезпечується Конституцією України, Законами України «Про інформацію», «Про захист персональних даних», «Про доступ до публічної інформації, а тому може поширюватися лише за згодою особи або в інших, передбачених законом, випадках.

Не погодившись з діями відповідача щодо відмови у наданні запитуваної інформації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Згідно з ч.1 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Зазначеній нормі кореспондує положення ч.1 ст.5 Закону України «Про інформацію» №2657-XII, згідно якої кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України від 13.01.2011 року №2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон №2939-VI).

Згідно з ч.1 ст.1 цього Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону №2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується, серед іншого, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ч.2 ст.5 Закону №2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема: надання інформації за запитами на інформацію.

Частинами 1, 2 ст.6 Закону №2939-VI визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

За змістом ст.7 Закону №2939-VI, конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Отже, за загальним правилом інформація є відкритою. Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (ч.1 ст.6 Закону №2939-VI). Перелік підстав для відмови в задоволенні запиту на інформацію є вичерпним.

Суд встановив, що 10.06.2024 року, в інтересах позивача, було скеровано адвокатський запит відповідачеві щодо надання інформації про перетинання державного кордону України у період з 01.02.2018 року по 31.12.20218 року громадянкою російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак відповідачем, Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відмовлено у наданні запитуваної інформації, мотивуючи тим, що така є інформацією з обмеженим доступом, а саме конфіденційною інформацією (персональними даними), а тому може поширюватися лише за згодою особи або в інших, передбачених законом, випадках. Збирання, зберігання, використання та захист інформації, що міститься в Базі даних, здійснюються відповідно до законодавства.

Процедуру надання доступу до публічної інформації в Адміністрації Держприкордонслужби України, регіональних управліннях, органах охорони державного кордону, загонах морської охорони, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби), оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Держприкордонслужби щодо надання або відмови у наданні публічної інформації за запитом на інформацію, регулює Інструкція про порядок забезпечення доступу до публічної інформації у Державній прикордонній службі України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 03.04.2012 року №222 (далі - Інструкція №222).

Пунктом 1.3 Інструкції №222 визначено, що кожен з органів Держприкордонслужби є розпорядником публічної інформації, яка отримана або створена ним у процесі здійснення своїх повноважень та перебуває в його володінні.

Відповідно до п.2.1 Інструкції №222, доступ до інформації забезпечується, у тому числі, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Пунктом 4.1 Інструкції №222 передбачено, що розгляд запиту на інформацію та підготовка відповіді здійснюються уповноваженим структурним підрозділом органу Держприкордонслужби.

Згідно з п.4.3 Інструкції №222, під час опрацювання уповноваженим структурним підрозділом органу Держприкордонслужби запиту на інформацію, в якому порушується питання надання інформації про особу, з`ясовується наявність у запитувача повноважень на одержання такої інформації (довіреність, доручення, рішення суду тощо).

Пунктом 5.5 Інструкції №222 визначено, що відповідно до статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» орган Держприкордонслужби має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках, крім іншого: інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Механізм формування та ведення бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» (далі - База даних), загальні засади функціонування Бази даних і порядок її використання визначені Положенням про Базу даних, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 року №614 (далі Положення №614).

Відповідно до п.13 цього Положення, інформація (відомості) про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території, що обробляється в Базі даних, є інформацією з обмеженим доступом, а саме конфіденційною інформацією (персональними даними). Збирання, зберігання, використання та захист інформації, що міститься в Базі даних, здійснюються відповідно до законодавства.

Поряд з тим, частинами 1, 2 ст.32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про захист персональних даних», поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Враховуючи наведене, суд приходить висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачеві у наданні приватної інформації про фізичну особу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог. А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії слід відмовити.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.