Справа № 990/242/24
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 жовтня 2024 року

м. Київ

справа №990/242/24

адміністративне провадження № П/990/242/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача: Білоуса О.В.,

суддів: Дашутіна І.В., Желтобрюх І.Л., Шишова О.О., Яковенка М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 липня 2024 року звернувся до суду з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), в якому просив:

- визнати бездіяльність ВРП щодо нерозгляду його скарги від 18.03.2024;

- зобов`язати ВРП розглянути його скаргу від 18.03.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до ВРП із дисциплінарною скаргою стосовно суддів Вінницького апеляційного суду Стадника І.М., Войтка Ю.Б., Сопруна В.В., однак ухвалою ВРП від 11 квітня 2024 року №893/0/18-24 цю дисциплінарну скаргу залишено без розгляду та повернуто.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із позовом.

19 вересня 2024 року на адресу Верховного Суду надійшов письмовий відзив ВРП та клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування клопотання про закриття провадження у справі відповідач зазначив, що ухвала члена Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 від 11 квітня 2024 року № 893/0/18-24, незважаючи на те, що її постановлено у зв`язку зі зверненням Позивача, не створює для останнього жодних юридичних прав та/чи обов`язків, а з огляду на завдання дисциплінарного провадження та правовий статус ВРП у цих правовідносинах, рішення члена Вищої ради правосуддя не може порушувати особистих прав та/або інтересів заявника, а тому позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У період з 30 вересня до 14 жовтня 2024 року члени колегії суддів, які визначені для розгляду цієї справи, перебували у відпустці.

Верховний Суд, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, обґрунтовуючи свою позицію, дослідивши надані ними докази на підтвердження заявлених вимог та заперечень і матеріали судової справи, встановив таке.

8 квітня 2024 року до Вищої ради правосуддя за вхідним № П-2123/0/7-24 надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_1 стосовно суддів Вінницького апеляційного суду Стадника І.М., Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу справи між членами ВРП скаргу ОСОБА_1 передано для проведення попередньої перевірки члену ВРП ОСОБА_2

11 квітня 2014 року членом Другої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_2 ухвалою №893/0/18-24 скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду та повернуто скаржнику відповідно до пункту 1 частини першої статті 44 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», оскільки ця скарга подана з порушенням порядку, визначеного Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а саме: всупереч вимог частини другої статті 107 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» скарга не містила ані підпису скаржника, ані дати її підписання.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі статтею 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 21 грудня 2016 року №1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначаються Конституцією України, Законом №1798-VIII та Законом України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VІІІ).

Так, на підставі частини десятої статті 131 Конституції України відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення добору суддів, прокурорів, їх професійної підготовки, оцінювання, розгляду справ щодо їх дисциплінарної відповідальності, фінансового та організаційного забезпечення судів.

Згідно зі статтею 108 Закону №1402-VІІІ дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом №1798-VIII, з урахуванням вимог цього Закону.

Відповідно до статті 42 Закону №1798-VІІІ дисциплінарне провадження розпочинається після отримання ВРП скарги щодо дисциплінарного проступку судді, з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарної скарги), поданої відповідно до Закону №1402-VІІІ, або за ініціативою Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя чи за зверненням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.

Статтею 107 Закону №1402-VІІІ встановлені вимоги щодо звернення з дисциплінарною скаргою.

Дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП (частина друга статті 42 Закону №1798-VІІІ).

Дисциплінарне провадження включає: 1) попередню перевірку дисциплінарної скарги, вивчення матеріалів для встановлення ознак вчинення суддею дисциплінарного проступку, ухвалення рішення про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, відмову у відкритті дисциплінарної справи або відкриття дисциплінарної справи; 2) підготовку дисциплінарної справи до розгляду, розгляд дисциплінарної справи та ухвалення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності; 3) розгляд скарги на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності. (частина третя статті 42 Закону №1798-VІІІ).

Пунктом 1 частини першої статті 43 Закону №1798-VIII передбачено, що дисциплінарний інспектор ВРП, визначений автоматизованою системою розподілу справ для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (дисциплінарний інспектор Вищої ради правосуддя - доповідач): 1) вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону; 2) за наявності підстав, визначених пунктами 1, 4 і 5 частини першої статті 44 цього Закону, - залишає без розгляду та повертає дисциплінарну скаргу скаржнику; 3) за наявності підстав, визначених пунктами 2, 3 і 6 частини першої статті 44 цього Закону, - передає скаргу на розгляд Дисциплінарної палати для ухвалення рішення щодо залишення без розгляду та повернення її скаржнику або відкриття дисциплінарної справи; 4) за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - протягом тридцяти днів з дня отримання такої скарги готує матеріали з пропозицією про відкриття або про відмову у відкритті дисциплінарної справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 44 Закону №1798-VIII Дисциплінарна скарга залишається без розгляду та повертається скаржнику, якщо дисциплінарна скарга подана з порушенням порядку, визначеного Законом №1402-VІІІ.

Рішення про повернення дисциплінарної скарги має бути вмотивованим та оскарженню не підлягає (частина четверта статті 44 Закону №1798-VІІІ).

Згідно із пунктом 23-7 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1798-VІІІ тимчасово, до дня початку роботи служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, повноваження дисциплінарного інспектора здійснює член Дисциплінарної палати (доповідач), визначений автоматизованою системою розподілу справ (наразі служба дисциплінарних інспекторів не створена та не розпочала роботу).

Як було встановлено судом, позивачем фактично оскаржується ухвала члена Другої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_2 від 11 квітня 2014 року №893/0/18-24, якою дисциплінарну скаргу позивача повернуто без розгляду.

З викладених вище законодавчих приписів можна зробити висновок, що таке рішення Дисциплінарної палати не може бути самостійним предметом судового розгляду.

Разом з тим, суд звертає увагу, що в розумінні статей 51, 52 Закону №1798-VIII оскарженню до ВРП підлягає рішення дисциплінарного органу Ради, прийняте за результатами розгляду скарги на дії судді по суті.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (ст. 55 Конституції України).

Ураховуючи вказані законодавчі норми, суд звертає увагу, що спірна ухвала ВРП, незважаючи на те, що її постановлено у зв`язку зі зверненням позивача, не створює для останнього жодних юридичних прав та/чи обов`язків, а з огляду на завдання дисциплінарного провадження та правовий статус ВРП у цих правовідносинах, рішення цього органу й не може порушувати особистих прав та/або інтересів заявника, а тому позов ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того суд зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таким чином, позивач звернувся до суду з вимогами, що не підлягають розгляду в судах у силу закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2020 року у справі №9901/342/19.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України Суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Спір, за вирішенням якого звернувся ОСОБА_1 , не підлягає судовому розгляду, тому суд не зазначає, до юрисдикції якого суду віднесено його вирішення.

Керуючись статтями 22, 238, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання Вищої ради правосуддя про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий суддя О.В.Білоус

Судді І.В.Дашутін

І.Л.Желтобрюх

О.О.Шишов

М.М.Яковенко