Справа № 420/18894/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А., розглянувши у спрощеному позовному порядку в приміщенні суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суд з вищевказаним позовом у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач-1) №41 від 13.06.2024 про відмову позивачу в призначені пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач-2) призначити позивачу з 05.06.2024 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058-ІУ від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст. 8 ЗУ «Про престижність шахтарської праці», зарахувавши до пільгового стажу роботи повний робочий день у шахті підземним гірником за період з: 01.09.1982 по 12.07.1983 навчання в ПТУ м. Макіївки за спеціальністю електрослюсар підземний; 15.07.1983 по 21.08.1983 робота на шахті Холодна балка; 01.09.1983 по 31.07.1990 навчання у ДПІ та служба у армії; 21.09.1990 по 31.12.1991 робота у шахті гірником повний робочий день під землею; 04.01.1992 по 31.12.1999 року робота у шахті гірником повний робочий день під землею; - провести розрахунок пенсії позивача з урахуванням довідки про заробітну плату без номеру, видана на ім`я ОСОБА_1 Донецькою дирекцією з ліквідації шахт, мотивуючи це тим, що він 05.06.2024 року подав заяву до ГУ ПФУ в м.Києві через вебпортал електронних послуг ПФУ про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, яку було направлено на розгляд до ГУ ПФУ в Одеській області, яке прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через не зарахування до спеціального стажу спірних періодів, з чим він не погоджується та вважає протиправним.

Ухвалою від 24.06.2024 року відкрити позовне провадження та вирішено що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

25.07.2024 року від представника відповідача -2 до суду надійшов відзив у якому він просить відмовити у задоволенні позову з підстав того, що 05.06.2024 гр. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ у м.Києві щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058-ІУ від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст. 8 ЗУ «Про престижність шахтарської праці», зарахувавши до пільгового стажу роботи повний робочий день у шахті підземним гірником за період з: 01.09.1982 по 12.07.1983 Навчання в ПТУ м. Макіївки за спеціальністю електрослюсар підземний;15.07.1983 по 21.08.1983 робота на шахті Холодна балка; 01.09.1983 по 31.07.1990 навчання у ДПІ та служба у армії; 21.09.1990 по 31.12.1991 робота у шахті гірником повний робочий день під землею; 04.01.1992 по 31.12.1999 року робота у шахті гірником повний робочий день під землею.

Рішенням Головного управління ПФУ в Одеській області від 13.06.2024 № 41 Позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058-ІУ від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до його заяви з огляду на наступне: Пенсійний вік визначений пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( Список № 1) 50 років. Вік Позивача 58 років 07 місяців.

Необхідний страховий стаж визначений пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Список №1) становить 25 років. Страховий стаж Позивача становить 29 років 06 місяців 17 днів.

Необхідний пільговий стаж визначений пунктом І частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список №1) становить 10 років.

Працівники, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацом першим і п`ятнадцятим- двадцять третім цього пункту відповідно до страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку встановленим абзацом першим статті 26 Закону: чоловікам на 1 рік за кожний повний рік такої роботи. Пільговий стаж особи становить 0 років 0 місяців 0 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1983 по 02.07.1990 згідно диплома ТВ №939817 від 02.07.1990, оскільки час навчання перевищує загально прийнятий термін та перетинається з проходженням військової служби. За доданими документами до пільгового стажу не зараховано: періоди роботи, згідно довідок ДП Донецька обласна дирекція з ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств» Відособлений структурний підрозділ «Донецька дирекція з виконання проектів ліквідації шахт» № 693 від 10.11.2014р. та друга довідка без дати та номеру, оскільки рішення щодо зарахування до пільгового стажу періодів роботи по архівним довідкам приймаються Комісіями з питань підтвердження пільгового стажу при Головних управліннях Пенсійного фонду України.

Слід зазначити що відповідно до розпорядження КМУ від 07.11.2014 № 1085 м. Донецьк належить до населених пунктів, тимчасово окупованої території, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень.

Для підтвердження періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, заявник (його представник) подає трудову книжку та зазначає у заяві дані про свідків (не менше двох), які знають заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (у тому числі в колгоспі) і мають документи про свою роботу за період, щодо якого вони підтверджуватимуть роботу Позивача.

Враховуючи вищезазначене, гр. ОСОБА_1 правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком №1 (10 років).

03.07.2024 року від представника відповідача-1 до суду надійшов відзив у якому він просить відмовити у задоволенні позову з підстав аналогічних відзиву представника відповідача-2.

Дослідивши зміст заяв по суті справи, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся 05.06.2024 року через вебпортал із заявою про призначення пенсій за віком на пільгових умовах до ГУ ПФУ у м.Києві, яка за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Одеській області.

До заяви позивач додав трудову книжку серії НОМЕР_1 від 15.07.1983р., дипломи про освіту, військовий квіток, довідку про перейменування та реорганізацію шахтоуправління «Жовтневе» п/о «Макеевуголь», довідку про заробіток для обчислення пенсії без дати та номеру видану Відокремленим підрозділом ДП «Укрвуглеторфреструктуризація» Донецької виконавчої дирекції з ліквідації шахт, та довідку вих.№693 від 10.11.2014р. та інш.

13.06.2024 року відповідачем-1 прийнято рішення №41 про відмову у призначенні пенсії відповідно до п.1 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу -10 років.

Згідно вказано рішення пільговий стаж позивача становить 0років 0 місяців 0 днів.

До спеціального стажу позивача не зараховано період з: 01.09.1982 по 12.07.1983 навчання в ПТУ м. Макіївки за спеціальністю електрослюсар підземний; 15.07.1983 по 21.08.1983 робота на шахті Холодна балка; з 01.09.1983 по 31.07.1990 навчання у Донецькому політехнічному інституті та служба у армії; з 21.09.1990 по 31.12.1991 робота у шахті гірником повний робочий день під землею; з 04.01.1992 по 31.12.1999 року робота у шахті гірником повний робочий день під землею.

Також до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1983 по 02.07.1990, згідно диплома ТВ №939817 від 02.07.1990, оскільки час навчання перевищує загально прийнятий термін та перетинається з проходженням військової служби.

За доданими документами до спеціального стажу не зараховано періоди роботи, згідно довідок ДП Донецька обласна дирекція з ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств» Відособлений структурний підрозділ «Донецька дирекція з виконання проектів ліквідації шахт» № 693 від 10.11.2014р. та друга довідка без дати та номера, оскільки рішення щодо зарахування до пільгового стажу періодів роботи по архівним довідкам приймаються Комісіями з питань підтвердження пільгового стажу при Головних управліннях Пенсійного фонду України. Та в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу відсутні відомості по спеціальному стажу.

Вважаючи це рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Згідно розрахунку страхового стажу проведеного відповідачем-1 до нього включений період проходження військової служби з 26.06.1986р. по 17.05.1988р.

Проте період навчання позивача з 01.09.1983 по 25.06.1986 та з 18.05.1985по 02.07.1990р. у Донецькому політехнічному інституті не зарахований до страхового стажу.

Джерела права та висновки суду.

Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058), який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

На час звернення позивача з заявою про призначення пенсії, тобто станом на 28 жовтня 2021 року, Закон № 1058 діяв в редакції від 14 серпня 2021 року.

Згідно з п. 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788) застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років.

П. 1 абз. 2 п. 2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 було передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абз. 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

На підставі пп. 27 п. 7 розділу І Закону України 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» п. 2 у розділі ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 викладений у новій редакції, що не передбачає застосування Закону № 1788 при призначенні пенсії особам, зазначеним в абз. 1 цього пункту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає ст. 114 Закону № 1058.

Щодо права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 слід зазначити таке.

Згідно з ч. 1 ст. 114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у ч. ч. 2 і 3 цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у ч. 4 цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно абз.24 п.1 ч.2 ст.114 Закону України №1058 працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

Згідно п.3 ч.2 ст.114 ЗУ №1058 за наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, (далі Порядок № 383).

Відповідно до п. 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно з п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До посад або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах, затверджений постановою Ради міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року, Постановою КМУ №162 від 11.03.1994р.

Порядок підтвердження стажу роботи регламентований ст. 62 Закону № 1788.

Ст. 62 Закону № 1788 установлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Порядок № 637 також визначає особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників.

За приписами п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз наведених вище правових норм дозволяє дійти таких висновків: основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка; лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу (уточнюючі довідки, відомості Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування тощо).

Порядок звернення за призначенням пенсії регламентований ст. 44 Закону № 1058.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

На час звернення позивача з заявою про призначення пенсії Порядок № 22-1 діяв в редакції від 30 березня 2021 року.

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі сервісний центр).

Заява про призначення пенсії, може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі вебпортал) з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

Згідно з п. 1.9 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених ч. 4 ст. 45 Закону № 1058.

Відповідно до п. 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків […], або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;

5) документи, які засвідчують особливий статус особи.

Приймання, оформлення і розгляд документів, поданих для призначення (перерахунку) пенсії, регламентовано розділом ІV Порядку № 22-1.

Згідно п. 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Відповідно до п. 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

П. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Аналіз положень п. 1.1 розділу І, п. п. 4.2, 4.3, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 зумовлює такі висновки:

-з заявою про призначення пенсії особа може звернутися до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України, через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб, (тобто сервісний центр) або подати відповідну заяву через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (п. 1.1);

-після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу (п. 4.2).

При цьому зміст норм, що містяться в п. 4.2 та 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1, свідчить, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Щодо наявності підстав для зарахування позивачу до страхового стажу періоду навчання з 01 вересня 1983 року по 02 липня 1990 року суд зазначає таке.

Суд встановив, згідно диплому ТВ №939817 від 02.07.1990 позивач з 01.09.1983 по 02.07.1990р. навчався у Донецькому політехнічному інституті, за яким отримав кваліфікацію гірничого інженеру.

Також за даними військового квітка серія НОМЕР_2 від 18.02.1991р. позивач проходив строкову військову службу з 26.06.1986р. по 17.05.1988р.

Тому час його навчання перевищує загально прийнятий термін та перетинається з проходженням військової служби.

Як вбачається з розрахунку стажу (форма РС-право), пенсійний орган повністю зарахував позивачу до страхового стажу період військової служби з 26.06.1986р. по 17.05.1988р.

Проте ГУ ПФУ в Одеській області не зарахувало позивачу до страхового стажу період навчання у вищому навчальному закладі Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1983 по 30.06.1985 та з 01.10.1985 по 25.06.1986, з 18.05.1988 по 19.07.1988, з 01.10.1988 по 30.06.1989р., з 16.10.1989 по 01.01.1990р., з 02.03.1990 по 31.07.1990р.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до стажу роботи в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

П. «д» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788 передбачено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах.

Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується також військова служба.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, що визначено ст. 62 Закону № 1788, п. 1 Порядку № 637.

П. 6 Порядку № 637 встановлено, що для підтвердження військової служби, приймаються: військові квитки.

Згідно з п. 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Період навчання позивача у вищому навчальному закладі з 01 вересня 1983 року по 31 липня 1990 року підтверджений належними документами, а саме трудовою книжкою та дипломом; період строкової військової служби з 26 червня 1986 року по 17 травня 1988 року трудовою книжкою та військовим квитком.

Отже, позивач має право на зарахування до його страхового стажу як періоду строкової військової служби, так і періоду навчання у вищому навчальному закладі. Подання додаткових документів для підтвердження цих періодів позивач не потребує.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, враховуючи перетин періодів навчання та військової служби, а також те, що пенсійний орган зарахував до страхового стажу період з 26 червня 1986 року по 17 травня 1988 року (строкова військова служба), з 01.07.1985 по 30.09.1985, з 20.07.1988 по 30.09.1988, з 01.07.1989 по 15.10.1989, з 02.01.1990 по 01.03.1990р. (період його роботи в період навчання) позивач має право на зарахування до страхового стажу періоду навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1983 по 30.06.1985р. та з 01.10.1985 по 25.06.1986р., з 18.05.1988 по 19.07.1988р., з 01.10.1988 по 30.06.1989р., з 16.10.1989 по 01.01.1990р., з 02.03.1990 по 31.07.1990р.

Щодо наявності підстав для зарахування позивачу до спеціального (пільгового) стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, та ст.8 ЗУ «Про престижність шахтарської праці» зарахувавши до пільгового стажу роботи повний робочий день у шахті підземним гірником за період з: 01.09.1982 по 12.07.1983 навчання в ПТУ м. Макіївки за спеціальністю електрослюсар підземний; 15.07.1983 по 21.08.1983 робота на шахті Холодна балка; 01.09.1983 по 31.07.1990 навчання у ДПІ та служба у армії; з 21.09.1990 по 31.12.1991 робота у шахті гірником повний робочий день під землею; 04.01.1992 по 31.12.1999 року робота у шахті гірником повний робочий день під землею, провести розрахунок пенсії позивача з урахуванням довідки про заробітну плату без дати та номера виданою Донецькою дирекцією з ліквідації шахт, то суд зазначає таке.

Пункт 8. ч. 2 ст.114 Закону України №1058 не розповсюджується на роботи, які виконував позивач під час роботи на шахтах, а тому суд вважає посилання представника позивача на цей пункт помилковим, та не враховує його.

Згідно записів трудової книжки позивача : з 01.09.1982 р. по 12.07.1983 року позивач навчався в ПТУ №102 м.Макіївки за професією електрослюсар підземний 4 розряду Шахтоуправління «Холодна балка» ;

З 15.07.1983 року прийнятий електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання 4 розряду за наказом №89к від 15.07.1983р. та 21.08.1983 року звільнений за ст.38 КЗпП УРСР в зв`язку з вступом до ВУЗу;

01.07.1985 року прийнятий до Шахтоуправління «Жовтневе» п/о «Советскуголь»(мовою оригіналу) електрослюсарем 4 розряду підземні з повним робочим днем в шахті ділянки по добичі вугілля;

30.09.1985р. звільнений по закінченню виробничої практики за наказом 799 від 30.09.;

20.07.1988р. прийнятий учнем гірничого робочого по ремонту гірничних виробуток ділянки шахтного транспорту з повним робочим днем у шахті ш/у ім.газети «Соціалістичний Донбас» п/о Донецкуголь» ;

03.08.1988р. переведений учнем гірничого робочого очисного забою добичної ділянки з повним робочим днем в шахті, за наказом №806/к від 28.07.1988р.;

12.09.1988р. гірничний робочий очисного забою 4-го розряду добичної ділянки з повним робочим днем у шахті за наказом 1032/к від 12.09.1988р.;

30.09.1988р. звільнений за ст.36 КЗпП УРСР по закінченню виробничої практики за наказом 1100/к від 28.09.1988р.;

01.07.1989 прийнятий гірничий робочим очисного забою 4-го розряду з повним робочим днем на час виробничої практиці в шахті Шахтоуправління «Жовтневе» п/о Макеевуголь» ;

15.10.1989р. звільнений по закінченню виробничої практики за наказом 802/к від 15.10.1989р.;

02.01.1990 р. зарахований гірничним робочим очисного забою 4-го розряду з повним робочим днем для проходження виробничої практики в шахті добичної ділянки Шахтоуправління ім. Газети «Соціалістичний Донбас» п/о Донецкуголь за наказом 1086/к від 29.12.1989р.;

01.03.1990 року звільнений по закінченню виробничої практики за наказом 153/к від 01.03.1990р.;

21.09.1990 прийнятий гірничним майстром горної дільниці з повним підземним робочим днем в шахту Пролетарське шахтостроительного управления 4 треста «Денецкуглестрой» (мовою оригіналу). За наказом 150/к від 17.09.1990р.;

31.12.1991 року звільнений за ст.38 КЗпп УРСР за власним бажанням за наказом 21/к від 02.01.1992р.;

04.01.1992 року прийнятий гірничним робочим очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті Шахтоуправління «Жовтневий» за наказом 4/к від 04.01.1992р.;

16.06.1992 року переведений гірничним робочим очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті за наказом 673/к від 16.06.1992р.;

01.02.1995р. Шахтоуправління «Жовтневе» перейменовано в шахту «Центральна»

01.10.1996р. переведений гірничним майстром підземним з повним робочим днем в шахті за наказом 693/к від 01.10.1996р.;

11.10.1996р. Шахта «Центральна» перейменовано у Дирекцію ліквідовуємої шахти «Макеївська Центральна»;

01.121998р. шахта « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». увійшла до складу Макеївсько-Харцизької регіональної дирекції;

31.12.1999 року звільнений за ст.38 КЗпП України за наказом 602/к від 31.12.2999р.

Згідно з розрахунком стажу (форма РС-право), пенсійний орган зарахував позивачеві період з 01.09.1982 по 12.07.1983 навчання в ПТУ м. Макіївки; 15.07.1983 по 21.08.1983; 01.07.1985 по 30.09.1985 робота, з 26.06.1986 по 17.05.1988 служба у армії; з 20.07.1988 по 30.09.1988, з 01.07.1989 по 15.10.1989, з 02.01.1990 по 01.03.1990, з 21.09.1990 по 31.12.1991,з 04.01.1992 по 31.12.1999 року лише до страхового стажу.

Згідно ст.38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10 лютого 1998року № 103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Трудова книжка не містить інформації про те, що в період з 15.07.1983 по 21.08.1983 року позивач працював електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання повний робочий день та на підземних роботах, а тому для підтвердження пільгового стажу постає необхідність в поданні довідки про підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, як того вимагає п. 20 Порядку № 637.

Та з доданих позивачем до заяви про призначення пенсії документів (довідок) також не відображена інформація, що за вказаною посадою позивач працював на підземних роботах.

При цьому суд враховує, що позивач в цей час ще не досяг повноліття, так як йому не виповнилось 18 років, то не міг працювати на підземних роботах або з важкими умовами праці (дата його народження 30.10.1965р.) та це було заборонено на законодавчому рівні статтею 190 КЗпП Української радянської соціалістичної республіки в редакції 1971 року.

Таким чином період його навчання у ПТУ №102 з 01.09.1982 по 12.07.1983р. та період роботи з 15.07.1983 по 21.08.1983 року правомірно не включений відповідачем до пільгового стажу.

Щодо не зарахування періоду строкової військової служби з 26.06.1986 по 17.05.1988р. до спеціального (пільгового) стажу, то суд зазначає таке.

Відповідно до абз 2 п.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Та як встановлено судом позивач на час призиву на військову строкову службу - 26.06.1986року не працював на роботах за списком №1, та не навчався за фахом у професійно -технічному навчальному закладі до якого Донецький політехнічний інститут не відноситься, а тому період проходження військової служби правомірно не включений відповідачем до пільгового стажу.

Щодо періодів роботи з 20.07.1988року по 31.12.1999 року, то суд зазначає таке.

Як встановлено вище судом усі записи в трудовій книжці в цей період містять назву посади на яку прийнятий позивач та яка відноситься до Списку №1, що відповідачами не заперечується, вказана дата прийняття та звільнення з посади, номера наказів про прийняття та звільнення, запис що працює повний робочий день та на підземних роботах, стоїть печатка та підпис посадової особи роботодавця.

Тобто у трудовій книжці позивача наявна необхідна інформація, що визначає право позивача на пенсію за пільгових умовах (список №1).

Та відповідачем не враховувано , що положення п. 3 та п.20 Порядку № 637 вказують про необхідність підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючими довідками в разі відсутності трудової книжки або у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, тоді як основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Крім того позивачем була надану відповідачу разом із заявою довідка №693 від 10.11.2014року видана Відособленим структурним підрозділом «Донецька дирекція з виконання проектів ліквідації шахт» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки про період роботи ОСОБА_1 з 01.07.1985 по 30.09.1985, 01.07.1989 по 15.10.1989, з 04.01.1992 по 01.10.1996р. на посадах передбачених Списком №1 повний робочий день в шахті та підставою для видачі довідки є особові картки форми Т-2 за №997, особові рахунки, а також про проведення атестації робочих місць за наказом №177 від 31.03.1994р. та надана копія наказу.

Враховуючи відомості, наведені в записах в трудовій книжці та в довідці №693 від 10.11.2014року, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування до спеціального (пільгового) стажу за Списком № 1 періодів з 20.07.1988року по 31.12.1999 року, оскільки впродовж цих періодів він працював повний робочий день за професією, що передбачена Списком № 1.

Місто Донецьк Донецької області включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2018 року № 79-р).

Постановами Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-VІІ та № 254-ІІV це місто визнано тимчасово окупованою територією.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі Закон № 1207) тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Згідно з ч. ч. 2-3 ст. 4 Закону № 1207 на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим […], реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Ч. 1 ст. 17 Закону № 1207 встановлено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст. 18 Закону № 1207 громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, […], після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено Законом № 1207.

Так, ч. ч. 1-3 ст. 9 Закону № 1207 передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, Верховний Суд в постановах від 02 жовтня 2018 року у справі № 569/14531/16-а, від 18 квітня 2019 року у справі № 344/16404/16-а вважав за необхідне відзначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996 року, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року), згідно з якими:

«Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважає ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, за висновком Верховного Суду, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

З цього приводу суд зауважує, що в даному випадку можливим є застосування загальних принципів («Намібійських винятків»), сформульованих в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень права позивача на соціальний захист та гарантованого йому права на належне пенсійне забезпечення.

Виходячи з цих міркувань, пенсійний орган мав прийняти до розгляду та взяти до уваги відомості, наведені в документах, виданих підприємством, що знаходиться на тимчасово окупованій території, (зокрема, в довідці ДП Донецька обласна дирекція з ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств» Відособлений структурний підрозділ «Донецька дирекція з виконання проектів ліквідації шахт» № 693 від 10.11.2014р.).

Щодо іншої довідки без номеру та дати видачі, то вона видана з порушенням оформлення документів та за змістом збігається з довідкою №693, а тому суд вважає що відповідач не мусить її враховувати.

Відсутність у пенсійного органу можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві або архівній установі, яке (яка) знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у неї права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 27 лютого 2019 року по справі № 423/3544/16-а, від 11 липня 2019 року по справі № 242/1484/17, від 26 березня 2020 року по справі № 414/1864/16-а.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що з огляду на встановлені фактичні обставини та зміст правових норм, які регулюють спірні правовідносини, рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 13 червня 2024 року № 41 підлягає визнанню протиправним.

Висновок суду про протиправність рішення ґрунтується на тому, що воно не відповідає критеріям, наведеним у п. п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 2 КАС, є необґрунтованим та не може вважатися таким, що прийнято добросовісно і розсудливо.

Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Одеській області не забезпечило всебічний, повний та об`єктивний розгляд поданих позивачем документів.

Оскільки рішення від 13 червня 2024 року № 41 є протиправним, порушене право позивача підлягає поновленню шляхом скасування цього рішення.

Виходячи з встановлених фактичних обставин та правового регулювання спірних правовідносин, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС для повного та ефективного захисту порушеного права позивача на пенсійне забезпечення суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та застосувати такі способи захисту як зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області:

- зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання у вищому навчальному закладі ДПІ з 01.09.1983 по 30.06.1985 та з 01.10.1985 по 25.06.1986, з 18.05.1988 по 19.07.1988, з 01.10.1988 по 30.06.1989р., з 16.10.1989 по 01.01.1990р., з 02.03.1990 по 02.07.1990р.

- зарахувати ОСОБА_1 до спеціального (пільгового) стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, періоди роботи за Списком №1 з 01.07.1985 по 30.09.1985р., з 20.07.1988 по 30.09.1988р., з 01.07.1989 по 15.10.1989р., з 02.01.1990 по 01.03.1990р., з 21.09.1990 по 31.12.1991р., з 04.01.1992року по 31.12.1999 року .

- повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 червня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону № 1058 з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.

Суд зауважує, що з огляду на приписи п. п. 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1, належним відповідачем за позовними вимогами позивача є ГУ ПФУ в Одеській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.

Отже, саме на ГУ ПФУ в Одеській області суд покладає обов`язок зарахувати вказані вище періоди до страхового та спеціального (пільгового) стажу та повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

ГУ ПФУ в м.Києві не здійснювало розгляд заяви позивача , не обчислювало його страховий та пільговий стаж, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні підстави для покладання на нього обов`язку призначити пенсію за віком на пільгових умовах та зарахувати ті чи інші періоди до страхового та пільгового стажу.

Як наслідок, у задоволенні позовних вимог позивача до ГУ ПФУ в м.Києві слід відмовити.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію за віком на пільгових умовах з огляду на таке.

При вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовним органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Суд зазначає, що дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі № 200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі № 818/600/17, від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18.

З урахуванням наведеного, вимога позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію починаючи з 05.06.2024 є втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу, а тому не підлягає задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду про часткове задоволення позову не спростовують.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем на підтвердження понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн надана квитанція від 17 червня 2024 року №6472-8481-6409-5784.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення частково позовних вимог, тому з ГУ ПФУ в Одеській області рішення якого порушені права позивача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6-8, ч.2 ст.9, ст.ст.10, 77, 90, 242-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №41 від 13.06.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1983 по 30.06.1985 та з 01.10.1985 по 25.06.1986, з 18.05.1988 по 19.07.1988, з 01.10.1988 по 30.06.1989р., з 16.10.1989 по 01.01.1990р., з 02.03.1990 по 31.07.1990р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального (пільгового) стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком №1 періоди роботи: з 01.07.1985 по 30.09.1985р., з 20.07.1988 по 30.09.1988р., з 01.07.1989 по 15.10.1989р., з 02.01.1990 по 01.03.1990р., з 21.09.1990 по 31.12.1991р., з 04.01.1992року по 31.12.1999 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 червня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 гривні 96 копійок.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст..ст.293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) рнокпп НОМЕР_3 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна 83) .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд.16) .

Суддя Е.А.Іванов