Справа № 148/1915/24
Суддя: Саламаха О. В.
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/1915/24
Провадження №2-а/148/32/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 жовтня 2024 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Семенової М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Кравець Вітою Анатоліївною, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними, визнання незаконною і скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача адвокат Кравець В.А. від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними, визнання незаконною і скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі.

Позов мотивований тим, що 24.07.2024 відносно позивача ОСОБА_1 винесена постанова № 24/1732 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за якою на останнього накладено штраф у сумі 17000 грн.

В день винесення постанови, постанова позивачу не вручена, а відправлена відповідачем засобами поштового зв?язку 05.08.2024 поштовим відправленням №033, яке позивач отримав 10.08.2024.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про необхідність 18.06.2024 з?явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою № ВЛК/Т/01069 від 15.06.2024, проігнорував даний виклик, та у зазначену дату не прибув, цим самим порушив абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу», ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв?язку із чим був складений адміністративний протокол № T/24/943 від 15.07.2024.

Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 вчинив протиправну бездіяльність, так як, не з?явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою № ВЛК/Т/01069 від 15.06.2024, що становить собою склад правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, згідно якої за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію наступає адміністративна відповідальність. Так як, 18.06.2024 діяв особливий період, правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 має кваліфікуватись за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Таким чином, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 зробив висновок, що не з`явившись за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщений, не виконав обов?язків, які передбачені ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 3 абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивач вважає вказану постанову незаконною, та такою, що підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю, що обґрунтовує наступним.

Відповідно до ч.3 ст. 210 КУпАП, порушення призовниками, військовозобов?язаними, резервістами правил військового обліку, або повторне протягом року вчинення порушення призовниками, військовозобов?язаними, резервістами правил військового обліку, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, вчинене особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п?ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, згідно Примітки ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов?язаного, резервіста інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Як вбачається, ст. 210 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення призовниками, військовозобов?язаними, резервістами правил військового обліку, і вчинене в особливий період», носить бланкетний характер, а тому серед ознак суті, такого адміністративного правопорушення, в протоколі про адміністративне правопорушення обов?язково має бути зазначено, які саме правила військово обліку були порушені (який пункт чи приписи), які в свою чергу інкримінуються в провину особі, відносно якої складено протокол.

Отже, посадовою особою, що складає протокол, повинно ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі.

За відсутності відомостей щодо конкретних незаконних дій ОСОБА_1 , у відповідності їх з діями, які викладені у диспозиції ч. 3 ст. 210 КУпАП, неможливо встановити наявність або відсутність у діях останнього ознак правопорушення яке ставиться йому за вину.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, у ній відсутнє посилання, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено яку норму правил військового обліку порушив ОСОБА_1 , та які передбачені законодавством обов?язки не виконав.

Мета виклику зазначається в повістці, і так як, позивачу інкримінується у вину те, що він не з?явився за повісткою № ВЛК/Т/01069, то слід прийти до висновку, що повістка вручалась саме на проходження ВЛК.

Разом з тим, позивач пройшов військово-лікарську комісію 06.05.2024, що підтверджується довідкою № 91/690 військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 , та прийняте рішення ВЛК позивач не оскаржував.

Відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України", Постанова ВЛК районних, міських ІНФОРМАЦІЯ_4 про ступінь придатності військовозобов?язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період дійсна протягом 1 року з дня закінчення медичного огляду.

Таким чином, позивач вважає, що у відповідача взагалі були відсутні і підстави і повноваження направляти позивача на ВЛК раніше ніж через рік з дня останнього медичного огляду, тобто до 06.05.2025, а такі дії слід кваліфікувати як зловживанням службовим становищем.

Позивач зазначає, оскільки він пройшов медичний огляд, то правил військового обліку не порушував, що вказує на відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Також, позивач вказує на те, що зі змісту оскаржуваної постанови не зрозуміло, що саме порушив позивач: чи то не з?явився за викликом для оформлення військово-облікових документів, чи то для взяття на військовий облік, чи то для проходження медичного огляду, чи то для направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов?язаних та резервістів.

Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що на обліку перебуває, свої персональні дані уточнив, військово-лікарську комісію пройшов, та в силу примітки до ст. 210 КУпАП не може бути притягнутий до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, представник позивача просить поновити строки на оскарження постанови № 24/1732 від 24.07.2024; скасувати постанову № 24/1732 від 24.07.2024 винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , за ч. 3 ст. 210 КУпАП; провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 , за ч. 3 ст. 210 КУпАП, закрити.

Від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги ОСОБА_1 вважає незаконними та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Позивачу військовозобов?язаному ОСОБА_1 15.06.2024 повісткою № P3/Т/00730, повідомлено про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 18.06.2024, з метою уточнення своїх персональних даних.

Факт належного оповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце прибуття по повістці підтверджується його власним підписом на розписці № Р3/Т/00730.

У зазначену дату ОСОБА_1 не прибув, тим самим порушив абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону

України «Про військовий обов?язок та військову службу», ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

З метою притягнення до адміністративної відповідальності, 15.07.2024, головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення № T/24/943 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи під час складання протоколу, а також про свої права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), про що поставив свій підпис у протоколі № T/24/973. Окрім цього, ОСОБА_1 отримав копію протоколу, про що також поставив свій підпис.

У подальшому, 24.07.2024 ОСОБА_1 прибув на розгляд справи до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де повідомив, що є членом релігійної організації Свідки Єгови, у зв?язку з чим, його віросповідання забороняє йому проходити військову службу. Окрім цього, повідомив, що раніше його зупиняли представники ІНФОРМАЦІЯ_4 та хотіли його призвати на військову службу, у зв?язку з чим, він був змушений написати відмову від проходження від служби. Був переконаний, що у зв?язку з написаною раніше відмовою йому не потрібно з?являтися до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, дослідивши справу № Т/24/943 від 15.07.2024, повно та всебічно з?ясувавши всі фактичні обставини справи, об?єктивно проаналізувавши вчинене правопорушення, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 дійшов до висновку про наявність в бездіяльності ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та 24.07.2024, відповідно до постанови № 24/1732, наклав на ОСОБА_1 штраф у розмірі 17000 грн.

Згідно абз. 1, 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов?язані з?являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов?язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов?язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов?язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

3 вищезазначеного слідує, що ОСОБА_1 зобов?язаний був з?явитись за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 18.06.2024. Належність ОСОБА_1 до релігійної організації «Свідки Єгови» не звільняє його від виконання військового обов?язку у запасі, в тому числі від обов?язку з?явитись за повісткою у разі її отримання.

Відповідно до частини 1 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п?ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об?єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п?ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, не виконання обов?язків, визначених в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законі України «Про військовий обов?язок та військову службу», зокрема, неявка за належним чином врученою повісткою ІНФОРМАЦІЯ_4 у визначений дату, час та місце, становить собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП.

Згідно абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов?язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

У зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами) на території України оголошена та проводиться загальна мобілізація, з чого слід зробити висновок, що на момент вчинення правопорушення, а саме: 18.06.2024, на території України діяв та продовжує діяти особливий період.

Згідно частини 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення: законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисяч до однієї тисячі п?ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування юридичних осіб та громадських об?єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п?ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З вищезазначеного слідує, що правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 має кваліфікуватись за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративного правопорушення.

Також представник відповідача зазначив, що у тексті постанови № 24/1732 від 24.07.2024 міститься описка незначного характеру у місці зазначення номеру повістки.

Позивач викликався за повісткою №P3/Т/00730, та цей факт підтверджується доданою до матеріалів справи розпискою про отримання повістки за підписом ОСОБА_1 .

Відповідно до абз. 3 пп. 2 п. 27 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою уточнення своїх персональних даних.

Представник відповідача вважає, що позивач дійшов до висновку, що його викликали для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією лише на підставі буквосполучення «ВЛК» у номері повістки, який був невірно зазначений у постанові. Проте, відповідно до повістки №P3/Т/00730 від 15.06.2024, ОСОБА_1 викликався з метою уточнення своїх персональних даних.

Також, від представника позивача надійшли додаткові пояснення, які мотивовані наступним.

Так, відповідач у відзиві зазначає, що позивачу 15.06.2024 вручена повістка №P3/Т/00730 за якою він викликався з метою уточнення своїх персональних даних.

Разом з тим, згідно оскаржуваної постанови, позивача визнано винним, за неявку до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою № ВЛК/Т/01069 від 15.06.2024, а не за повісткою № Р3/Т/00730.

До відзиву надана розписка в отриманні позивачем повістки № Р3/Т/00730, проте до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 притягнуто за неявку по повістці № ВЛК/Т/01069.

Тому, можна прийти до висновку, що матеріали справи доказів щодо вручення позивачу повістки № ВЛК/Т/01069 не містять, що вказує на протиправність притягнення до відповідальності за неврученою повісткою.

Представник позивача зазначає, навіть якщо припустити, що позивачу вручено дві повістки: № ВЛК/Т/01069 та №Р3/Т/00730, то до відповідальності за неявку по повістці №Р3/Т/00730 останній не притягався.

Щодо виклику з метою уточнення даних, представник позивача зазначає, що як вбачається з доданої до позову довідки ВЛК, позивач 06.05.2024 пройшов ВЛК та направленню військовозобов?язаного на проходження ВЛК передує уточнення персональних даних, отже, у відповідача станом на 06.05.2024 були уточненні дані позивача.

Згідно військово - документу, сформованого в «Резерв +» вбачається, що позивач вчасно уточнив свої дані, а саме: 17.06.2024.

Дане доводить ту обставину, що позивач за повісткою від 15.06.2024 № P3/Т/00730, яка, як зазначає відповідач, видавалась з метою уточнення своїх персональних даних, з?явився 17.06.2024 і уточнив свої дані.

Мета повістки: уточнення даних - виконана на день раніше, ніж зазначено у повістці № P3/Т/00730, а отже позивач виконав вимоги законодавства.

У зв?язку із тим, що станом на 18.06.2024 із дня останнього уточнення позивачем даних, а саме з 17.06.2024, персональні дані ОСОБА_1 не змінились - відсутній обов?язок з?являтись до ТЦК та уточнювати свої дані, отже в діях позивача відсутня винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка б посягали на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Окрім того, згідно примітки ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов?язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно- комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Натомість, оскаржувана постанова не містить відомостей щодо здійснення перевірки функціонування системи військового обліку громадян України в органах державної влади, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях з приводу відсутності у таких інформації щодо позивача, як такого, що не виконує правила військового обліку.

Надані ж позивачем документи підтверджують надання ним інформації про свої персональні дані, вчасне їх уточнення, та виконання правил військового обліку, що вказує на те, що законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію не порушував.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до розписки від 15.06.2024, ОСОБА_1 отримав повістку № «…/Т/00730» (номер якої не можливо встановити), (а.с. зворотній бік 23), про виклик з метою уточнення своїх персональних даних до ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 на 18.06.2024 о 09:00 год (а.с. зворотній бік 23).

Згідно протоколу № Т/24/943 від 15.07.2024, головний спеціаліст командування ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 склав протокол про те, що громадянин ОСОБА_1 15.06.2024, який є війсьвозобов`язаним, отримав повістку про необхідність прибути 18.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак будучи належно повідомленим ОСОБА_1 у зазначену дату не з`явився, чим не виконав свій обов`язок, порушив абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 24).

В даному протоколі ОСОБА_1 у поясненнях і зауваженнях щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначив, що він не з`явився 18.06.2024 по повістці для уточнення даних в ІНФОРМАЦІЯ_5 , тому що 10.06.2024 в с. Овідіополь, Одеська область, він написав відмову від військової служби. Зробив це вимушено, так як, працівники ТЦК змушували його відправитися у військову частину для проходження служби. На жаль його переконання ніхто не враховував. Також зазначив, що він є Свідком Єгови. Представники ІНФОРМАЦІЯ_6 запевнили ОСОБА_1 , що тепер його справою буде займатися поліція, а не ТЦК, то він не з`явився по повістці і написав пояснення та відправив його Укр поштою, особисто ОСОБА_5 .

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 24/1732 від 24.07.2024, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки, 15.06.2024 ОСОБА_1 вручена повістка № ВЛК/Т/01069, відповідно до якої він повинен був прибути 18.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується розпискою про отримання повістки № ВЛК/Т/01069, однак останній у визначену дату не прибув, цим порушив абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с. зворотній бік 8, 9, 25, 26).

Дана постанова була направлена ОСОБА_1 03.08.2024 засобами поштового зв`язку (а.с. 10).

Відповідно до копії Довідки військово-лікарської комісії № 91/690 від 06.05.2024, ОСОБА_1 придатний до військової служби (а.с. 12).

Згідно витягу з особистого електронного кабінету ОСОБА_1 , у мобільному застосунку Резерв+, позивач уточнив особисті дані 17.06.2024 (а.с. зворотній бік 34).

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

За змістом статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно статті 235 КУпАП, розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Згідно статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні настав з 17.03.2014, з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

У подальшому, 24.02.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України, та діє до теперішнього часу.

За змістом частин 1-3 статті 1, статті 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі-Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі-відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За статтею 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 210 КУпАП є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.

Верховний Суд у постанові від 27.06.2019 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено способи, якими громадяни України зобов`язані уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Згідно витягу з особистого електронного кабінету ОСОБА_1 , у мобільному застосунку Резерв+, позивач уточнив особисті дані 17.06.2024 (а.с. зворотній бік 34).

Також, згідно розписки від 15.06.2024, ОСОБА_1 отримав повістку № …/Т/00730 (номер повістки не можливо встановити з даної копії), про виклик з метою уточнення своїх персональних даних до ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 на 18.06.2024 о 09:00 год (а.с. зворотній бік 23).

Згідно протоколу № Т/24/943 від 15.07.2024, головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 при складенні протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не вказано з якою метою ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 18.06.2024.

У постанові начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 24/1732 від 24.07.2024, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, також не зазначено з якою метою позивач викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 18.06.2024 відповідно до повістки № ВЛК/Т/01069.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що додана до матеріалів справи розписка від 15.06.2024 № «…/Т/00730» (а.с. зворотній бік 23), номер якої не можливо встановити), про виклик ОСОБА_1 з метою уточнення своїх персональних даних, та номер повістки № ВЛК/Т/01069, який вказаний у оскаржуваній постанові, не співпадають.

Вказані розбіжності, на переконання суду, не є незначними неточностями, як про це зазначає відповідач у відзиві.

Крім того, при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено «поза розумним сумнівом», на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. В той же час, при внесенні оскаржуваної постанови, не зазначено належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, які були отримані та оцінені у встановленому законом порядку, та на яких ґрунтується висновок про доведеність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП, належним чином не мотивовано висновку про винуватість позивача, що суперечить вимогам ст. 7, 245, 252, 280, 283 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова є протиправною.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Згідно ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до вимог ст.72 КАСУ доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд вважає доведеними обставини, на які посилається позивач, постанова № 24/1732 від 24.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесена з порушенням норм чинного законодавства, а за наслідком є неправомірною, тому суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 в справі № 910/12876/19.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 300/941/19 та від 31.03.2020 у справі № 726/549/19.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 12000 грн. адвокатом надано: копію договору про надання правничої допомоги № б/н від 15.08.2024 (а.с. зворотній бік 6, 7), копію ордеру серії АВ № 114840 від 17.08.2024 (а.с. 8), виданого адвокатом Кравець В.А. на надання правничої допомоги ОСОБА_1 , копію квитанції до прибуткового касового ордера від 15.08.2024, про сплату ОСОБА_1 12000 грн. (а.с. зворотній бік 12).

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Законодавець пов`язує визначення розміру витрат на правничу допомогу з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у кожному конкретному випадку.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторонип, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, та виходячи із вказаних вище критеріїв, суд зазначає, що розгляд даної справи здійснювався у спрощеному провадженні, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України дана категорія справи відноситься до справ незначної складності, участі в судових засіданнях представник позивача не брав.

На переконання суду, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн, як заявлено позивачем, є неспівмірними з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Виходячи з засад розумного балансу між приватними і публічними засадами, реального часу, витраченого на представництво інтересів клієнта в суді, з урахуванням складності справи, характеру доказів у справі (відсутності експертиз, виклику свідків, тощо), кількості сторін, обсягу наданих адвокатом послуг, ціну позову і значення справи для сторін, беручи до уваги, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підтвердженні доказами, суд вважає можливим стягнути з позивача на користь відповідача 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Решту витрат слід залишити за позивачем.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, який є суб`єктом владних повноважень.

Представник позивача у позовній заяві просить суд поновити строк звернення до суду.

Згідно ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що дійсно, позивач отримав оскаржувану постанову 10.08.2024, тому звернувся до суду 19.08.2024, тобто строк звернення до суду є пропущеним з поважних причин, тому суд дійшов висновку, що строк звернення до суду з позовом про скасування постанови підлягає поновленню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 72-77, 79, 90, 139, 205, 242-246, 286 КАС України, статтями 7, 9, 210-1, 235, 245, 247, 215, 252, 254, 256, 268, 279, 280, 283, 293 КУпАП, суд,

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позов задовольнити.

Скасувати постанову № 24/1732 від 24.07.2024 винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_5 , про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн (три тисячі гривень).

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: