Справа № 240/18406/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви в частині

16 жовтня 2024 року м. Житомир справа № 240/18406/24

категорія 112010203

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Приходько О.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якій позивачка просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати пенсії відповідно до вимог рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021, до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок основної пенсії з 01 липня 2021 року відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р (ІІ)/2021, статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок основної пенсії з 01 липня 2021 року відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р (ІІ)/2021, статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та виплачувати основну пенсію у розмірі не менше восьми мінімальних пенсій за віком.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Підставою для залишення позовної заяви без руху та надання строку для усунення недоліків позовної заяви стали висновки суду за результатом аналізу змісту позовних вимог про недотримання позивачкою строку звернення до адміністративного суду в частині заявлених вимог за період з 01 липня 2021 року по 24 березня 2024 року за відсутності підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду у порядку статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

11 жовтня 2024 року ОСОБА_1 через відділ документального забезпечення суду подала заяву, у якій просить відкрити провадження у цій справі за її позовом та призначити справу до розгляду. Позивачка стверджує, що норми статті 122 КАС України не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку виплатою раніше призначених (нарахованих) пенсій. Зважаючи на те, що непроведення виплати належної суми пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, виплата недоплаченої суми пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком. У таких доводах позивачка посилається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18, а також Верховного Суду у справах № 203/2312/17 та № 620/3968/21.

Дослідивши матеріали позовної заяви та проаналізувавши доводи позивачки у заяві від 09 жовтня 2024 року, суд зазначає таке.

Надаючи оцінку наведеним доводам позивачки суд звертає увагу на те, що висновки Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18, до яких покликається позивачка, зроблені у спорі, який виник у зв`язку з поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсії громадянину України, який змінив місце проживання та не повідомив про це орган Пенсійного фонду.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду також зауважила на тому, що пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає "нарахованою" в момент призначення пенсії і залишається такою ("нарахованою") до її чергової зміни.

У постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що норми, зокрема статті 87 Закону № 1788-ХІ та статті 46 Закону № 1058-ІV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

З урахуванням цього, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 зробила правовий висновок, який зводиться до того, що реалізація права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від позивача, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача (пенсійного органу). Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

У цій же постанові Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав вважала за необхідне відступити від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі № 816/197/18 (касаційне провадження № К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі № 640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 816/197/18 (касаційне провадження № К/9901/50050/18), від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Щодо доводів позивачки про виплату недоплаченої суми пенсії без обмеження будь-яким строком, то слід звернути увагу на те, що у згаданій постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а Велика Палата Верховного Суду зауважила на тому, що питання щодо застосування строків звернення до адміністративного суду, що передує вирішенню спору по суті (стаття 99 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, стаття 122 КАС України), слід розмежовувати з питанням щодо застосування строку (періоду), за який проводиться перерахунок пенсії, у разі встановлення судом вини пенсійного органу.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

З урахуванням викладеного, повертаючись до вирішення питання щодо строку звернення до суду у цій справі суд враховує, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на висновках Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021, проте нею не надано жодних доказів у підтвердження вжиття у розумний строк хоча б якихось заходів (дій) після отримання пенсійної виплати після ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, як-от звернення до пенсійного органу щодо отримання інформації про розмір перерахованої їй пенсії відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021, тим самим демонструючи свою необізнаність щодо складових пенсії та зацікавленість щодо своїх прав. Згідно з доданими матеріалами до позову такі дії позивачка почала вчиняти більш ніж через 3 роки після отримання пенсії за липень 2021 року (за сплином трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення для приведення нормативного регулювання у відповідність із Конституцією України).

Тому суд зазначає, що застосовуючи строки у зазначеній сфері слід розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Також суд не приймає посилання позивачки у заяві від 09 жовтня 2024 року на постанову Верховного Суду у справі № 620/3968/21, оскільки у вказаній справі позивачка посилалась на протиправність дій пенсійного органу пов`язану з тим, що вона отримувала підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак 01 січня 2015 року виплату такого підвищення було припинено, а з 17 липня 2018 року таку виплату поновлено не було.

Щодо посилання на постанову від 27 січня 2021 року у справі № 203/2312/17, то висновки Верховного Суду зроблено виходячи з доводів скаржниці про те, що Законом України "Про внесення зміни до пункту 3 Розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо поширення дії цього Закону на колишніх працівників органів внутрішніх справ України" від 15 листопада 2016 року № 1741-VIII відновлено її право на виплату пенсії з 01 січня 2016 року, і таке право не може бути обмежено будь-яким строком в силу положень частини другої статті 55 Закону № 2262-ХІІ.

При цьому суд звертає увагу, що предмет спору у тих справах не є тотожним предмету спору у цій справі, тому й висновки Суду зроблено за відмінних правовідносин та відповідному їм праворегулюванню.

При вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду у цій справі суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії", ЄСПЛ дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

ЄСПЛ у рішенні від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" (Заява № 23436/03) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, а отже, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Верховний Суд послідовно у своїх судових рішеннях наголошує на тому, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами і труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Проте, у поданій заяві позивачкою не викладено жодних обставин на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом у цій справі.

Згідно з пунктом дев`ятим частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Будь-яких реальних обставин, які б слугували об`єктивними перепонами чи створювали труднощі для звернення до суду з даним позовом в частині заявлених вимог за період з 01 липня 2021 року по 24 березня 2024 року у межах встановленого у КАС України строку позивачкою не наведено, а судом не встановлено.

За таких обставин, позовна заява в частині вимог за період з 01 липня 2021 року по 24 березня 2024 року підлягає поверненню.

Отже, вирішенню по суті підлягають позовні вимоги за шість місяців, що передували моменту звернення з позовом до суду, тобто з 25 березня 2024 року, а позов в частині вимог за період з 01 липня 2021 року по 24 березня 2024 року підлягає поверненню.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 171, 243, 248, 256 КАС України, суд,

ухвалив:

Визнати неповажними вказані ОСОБА_1 підстави для поновлення строку звернення до суду в частині заявлених позовних вимог за період з 01 липня 2021 року по 24 березня 2024 року.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в частині заявлених позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за період з 01 липня 2021 року по 24 березня 2024 року повернути позивачці.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Суддя О.Г. Приходько