Справа № 160/23316/24
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
27.08.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), щодо не проведення нарахування та виплати в повному обсязі позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу частини суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;
- зобов`язати військову частину військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та провести доплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні з служби та виключенні зі списків особового складу частини без застосування пропорційності часу, що минув з дати виникнення права на отримання речового майна по дату підписання наказу про виключення зі списків частини у розмірі - 50 563,42 грн (п`ятдесят тисяч п`ятсот шістдесят три гривні 42 коп.).
Ухвалою суду від 02.09.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 02.09.2024 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- рапорт позивача здійснений до відповідача про звільнення його з військової служби;
- рішення/відмови, тощо здійснені на такий рапорт позивача;
- відомості/інформацію, що послугували підставою для відмови позивачеві у звільненні зі служби в межах цієї справи;
-всі наявні докази щодо суті спору.
Ухвалою суду від 02.09.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 02.09.2024 року витребувано у відповідача 1 додаткові докази по справі, а саме копії:
- наказ від 05.04.2024 року за №72;
- докази щодо виплати позивачеві компенсації замість речового майна на підставі довідки про вартість речового майна;
- довідку про видачу від 20.01.2024 року за №32;
- інформацію/відомості на підставі яких позивачеві не було здійснено спірні виплати;
- всі наявні докази щодо суті спору.
16.09.2024 року відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву.
16.09.2024 року відповідачем 1 подано клопотання про залучення співвідповідача.
01.10.2024 року відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву позивача.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 17.10.2024 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05 квітня 2024 року №72 його було виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.
Позивач, ознайомившись із нормами забезпечення речовим майном дійшов висновку, що йому не в повному розмірі виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно.
З огляду на наведене позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 1
Відповідачем 1 до суду надано відзив на позов, в якому він просив в задоволенні позову відмовити.
Зазначив, що військова частина НОМЕР_1 не є розпорядником бюджетних коштів, але наділена повноваженнями видавати відповідні накази про виплату грошового забезпечення.
Вказують, що таким розпорядником є військова частина НОМЕР_2 , а відтак, у разі задоволення позовних вимог, саме військова частина НОМЕР_2 може здійснити відповідні розрахунки з Позивачем.
Таким чином, вказують, що військова частина НОМЕР_1 не має своїх розрахункових рахунків та не є розпорядником коштів і знаходиться на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 .
Враховуючи наведене просили у задоволенні позовних вимог відмовити.
ІV. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 2
Відповідачем 2 до суду надано відзив на позов, в якому він просив в задоволенні позову відмовити.
Зазначив, що позивач отримав компенсацію вартості речового майна за належну кількість неотриманого речового майна в повному обсязі.
Вказали також, що при цьому, позивач посилається на висновок Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2021 року у справі №380/2458/20, який не може бути застосований до спірних правовідносин, зважаючи на наступне. Зокрема, у справі №380/2458/20 Верховний Суд зробив правовий висновок щодо застосування абзаців 1, 2 пункту 10 розділу І та пункту 15 розділу ІІ Інструкції про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.2016 № 1132. Цими нормами визначено, що речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається в їхню власність. За неотримане згідно із встановленими нормами речового забезпечення речове майно їм виплачується грошова компенсація у порядку, визначеному чинним законодавством України. Нарахування грошової компенсації військовослужбовцям під час їхнього звільнення з військової служби в запас, відставку або загибелі (смерті), за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно здійснюється пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби.
Натомість, позивач не був військовослужбовцем Держприкордонслужби і вказана інструкція та висновок Верховного Суду не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, які зараз досліджуються судом у даній справі.
На підставі вищевикладеного, просять відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
V. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .
05 квітня 2024 року наказом командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05 квітня 2024 року №72 позивача виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.
Також, судом встановлено, що 15.01.2024 року (вх. №106) до речової служби військової частини НОМЕР_2 надійшов рапорт підполковника ОСОБА_1 щодо виплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби.
При звірці з карткою обліку №1044 від 14.05.2019 року, позивач не мав заперечень чи претензій та підтвердив особистим підписом всі відомості в картці обліку.
Відповідно до цих даних була оформлена довідка №32 про вартість речового майна, що належить до видачі підполковнику ОСОБА_1 від 20.01.2024 року, яка також була надана позивачу.
Так, позивач у період з 01.04.2019 року (з дня зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) і на момент звільнення забезпечувався речовим майном згідно Норми №1 (2-ї категорії відповідно до абз. 3 п. 11 розділу І Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затв. Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 (далі Інструкція №232)) та Норми №4 (друга група), а саме: 1. Кашкет польовий (кепі бойове) - 6 шт. належить до видачі (дата видачі -10.2017,2019,2023) з 2017 на 2 роки; з 2019 на 4 роки 2. Панама літня польова 1 шт. належить до видачі; згідно атестату №42 від 14.05.2019 панаму літню польову отримав 04.2019, отже наступна видача 04.2023. 3. Шапка-феска - 1 шт. належить до видачі, дата отримання 04.2019 строком на 5 років. 4. Шапка зимова - 1 шт. належить до видачі; згідно атестату №42 від 14.05.2019 отримав 10.2017 на 3 роки, наступна видача 10.2020 на 4 роки 5. Костюм літній польовий - 3 комплекти належить до видачі; згідно атестату №42 від 14.05.2019 отримав 04.2019 р 1 комплект на 3 роки, отже за 2019 ще один комплект і наступна видача 2 комплекти 04.2022 6. Штани костюма літнього польового - 1 шт. належить до видачі, згідно атестату №42 від 14.05.2019 отримав 04.2019 р на 3 роки, наступна дата отримання 04.2022 7. Куртка костюма утеплювача - 2 шт. належить до видачі, (дата видачі 04.2019,2022) згідно атестату №42 від 14.05.2019 отримав 04.2017 р на 2 роки, з 04.2019 на 3 роки 8. Куртка ВВЗ зимова - 2 шт. належить до видачі, дата отримання 10.2017 на 3 роки, 10.2020 строком на 5 років 9. Штани ВВЗ зимові - 2 шт. належить до видачі, дата отримання 10.2017 на 3 роки, 10.2020 строком на 5 років 10. Сорочка-поло - 8 шт. належить до видачі (дата отримання 10.2017,2019,2021,2023) 11. Сорочка бойова - 1 шт. належить до видачі (дата 04.2019) згідно атестату №42 від 14.05.2019 отримав 04.2019 1 шт на 5 років, отже ще 1 належить до видачі 12. Рукавички демісезонні немає в переліку цін станом на 01.01.2024 року 13. Рукавички зимові - 3 пари належить до видачі зі строком експлуатації 3 роки (дата отримання 10.2017,2019,2022) 14. Шарф-труба літній - 2 шт. належить до видачі з 10.2017 на 3 роки, з 10.2020 на 5 років 15. Шарф-труба зимовий - 1 шт. належить до видачі з 10.2020 на 5 років 16. Фуфайка з короткими рукавами - згідно атестату №42 від 14.05.2019 отримав 04.2019 2 шт на 2 роки, згідно рв №72 від 02.11.2022 отримав 3 шт, тобто 2шт за 04.2021 і 1 шт за 04.2023р 17. Труси - 4 шт. належить до видачі, згідно атестату №42 від 14.05.2019 отримав 04.2019 2 шт на 2 роки, наступна видача 04.2021 на 2 роки, 04.2023 на 2 роки 18. Білизна натільна демісезонна - 8 к-тів належить до видачі, згідно атестату №42 від 14.05.2019 отримав 10.2017 2 к-ти на 1 рік, з 04.2019 дане майно видається на 2 роки 19. Білизна для холодної погоди - 5 к-тів належить до видачі згідно атестату №42 від 14.05.2019 отримав 10.2017 1к-т, отже 10.2017 ще 1 к-т на 2 роки, 10.2019 2 к-ти 3 роки, та 10.2022- 3 кти н 3 роки 20. Шкарпетки літні трекінгові - 12 пар належить до видачі, згідно атестату №42 від 14.05.2019 отримав 04.2019 3 пари на 2 роки, згідно рв№72 ще 3 пари за 04.2019, належить до видачі 6 пар - 04.2021,6 пар -04.2023р 21. Шкарпетки зимові трекінгові 12 пар належить до видачі (10.2017- 2019,2021,2023) згідно атестату №42 від 14.05.2019 отримав 10.2017 -2 пари на 1 рік, належить до видачі -1 пара за 10.2017; 3-10.2018; 3-10.2019; 3-10.2021; 3-10,2023р 22. Черевики з вис. берц. демісезонні "А" (напівчеревики) згідно атестату №42 від 14.05.2019 отримав 04.2019 на 5 років 23. Черевики з вис. берц. зимові "Б"- 2 пари належить до видачі з 2017 на 3 роки, з 2020 на 5 років 24. Черевики з вис. берц. літні "В" - 2 пари належить до видачі 10.2017,2020 25. Капці казармені - 2 пари належить до видачі з 2017 на 3 роки, з 2020 на 5 років 26. Ремінь брючний - 2 шт належить до видачі з 2017 на 3 роки, з 2020 на 5 років 27. Кашкет- згідно атестату №42 від 14.05.2019 отримав 04.2019 на 2 роки, згідно роздавальної відомості №28 від 14.05.2019 отримав за 04.2021 на 2 роки 28. Берет - 1 шт належить до видачі, дата отримання 04.2019р строком на 3 роки 29. Шапка зимова повсякденна - 1 шт належить до видачі, дата отримання 04.2019р строком на 3 роки 30. Плащ демісезонний - 1 шт належить до видачі, дата отримання 04.2019р строком на 3 роки 31. Куртка зимова- отримав згідно роздавальної відомості від 21.03.2020р №17 за 04.2019 зі строком насіння 3 роки 32. Плащ-накидка з чохлом - 1 шт. належить до видачі 04.2019 на 3 роки 33. Ремінь до штанів повсякдених - 1 шт. належить до видачі 04.2019 на 3 роки 34. Кітель і штани-отримав згідно рв від 14.05.2019р №28 35. Куртка та штани - 1 к-т належить до видачі право на отримання з 04.2019р 36. Штани - 1 шт. належить до видачі право на отримання з 04.2019р 37. Джемпер - отримав згідно рв від 14.05.2019р №28 за 04.2019 з терміном носіння 5 років 38. Полувер - 1шт належить до видачі 04.2019 з терміном носіння 4 роки 39. Сорочка - 9 шт належить до видачі, отримав згідно рв від 20.03.2020 №11, 1шт за 04.2019, отже ще 4 шт за 04.2019 і 5 шт за 04.2021 40. Краватка - 6 шт. належить до видачі право на отримання з 04.2019 року 3 шт на 2 роки 41. Рукавички трикотажні - 1 пара належить до видачі 42. Рукавички шкіряні - примітка №8 норма №4 наказ 232 (рукавички шкіряні видаються військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та уклали контракт на 5 і більше років) 43. Напівчоботи хромові утеплені - 2 пари належить до видачі право на отримання з 04.2019р строком на 2 роки 44. Напівчеревики хромові (туфлі хромові) - 2 пари належить до видачі, отримав 1 пару згідно рв від 14.05.2019р №28 з терміном експлуатації 1 рік 45. Шкарпетки літні - 6 пар належить до видачі, згідно атестату №42 від 14.05.2019р отримав 04.2019 3 пари на 1 рік, наступна дата отримання 04.2020р 46. Шкарпетки зимові - 1 пара належить до видачі згідно атестату №42 від 14.05.2019р отримав 10.2017 2 пари на 1 рік, тобто 1 пара за 2019 рік і 1 за 2020 рік.
Вказані грошові кошти були виплачені позивачі, що останнім не заперечується.
Таким чином, відповідач 1,2 вважають, що позивач у повному обсязі отримав компенсацію вартості речового майна за належну кількість неотриманого речового майна.
Однак, позивач вказує, що ознайомившись із нормами забезпечення речовим майном дійшов висновку, що йому не в повному розмірі виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно та вважає, що йому належить провести нарахування та доплату грошової компенсації в розмірі 50 563,42 гривень.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації за неотримане під час проходження військової служби речового майна протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
VІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року (далі - Закон № 2011-XII), було передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Відповідно до статті 2 Закону України від 17 лютого 2000 року №1459-ІІІ "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" дію частини другої статті 9 Закону № 2011-XII зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно.
Законом України від 03 листопада 2006 року № 328-V "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" статтю 9 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.
При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.
Пункт 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444 (далі - Положення № 1444) передбачав, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно, виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.
Вищевказане Положення № 1444 втратило чинність 04 березня 2016 року.
За змістом статті 9-1 Закону № 2011-XII в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до наведеної норми Кабінет Міністрів України постановою від 16 березня 2016 року № 178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).
Пунктами 2, 3 Порядку № 178, визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, й звільнення з військової служби.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
За приписами пункту 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232 (далі - Інструкція №232), встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку № 178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Відповідно до абзаців першого, третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби (далі - Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Аналіз норм статті 9-1 Закону № 2011-XII, абзаців першого, третього пункту 242 Положення № 1153/2008, а також пунктів 2, 3 Порядку № 178, в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби свідчить, що позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна при звільненні з військової служби.
VІІІ. ОЦІНКА СУДУ
При цьому, що механізм реалізації військовослужбовцями гарантованого їм частиною першою статті 9-1 Закону №2011-XII права Кабінетом Міністрів України був визначений лише з набранням чинності 22 березня 2016 року постанови від 16 березня 2016 року № 178.
Гарантоване статтею 9-1 Закону №2011-XII право військовослужбовця на отримання речового майна або компенсації його вартості є майновим правом, яке підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
При цьому суд дійшов висновку про помилковість доводів відповідача про те, що при нарахуванні грошової компенсації за окремим видами речового майна необхідно обов`язково враховувати, зокрема, момент виникнення права на отримання майна, оскільки приписами Порядку № 178 не передбачено такого механізму розрахування суми грошової компенсації, натомість закріплено обов`язок повноважного органу нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористане речове майно виходячи із закупівельних цін, визначених на 1 січня поточного року.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошової компенсації за неотримане речове майно без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Враховуючи, що під час звернення із цим позовом військовою частиною у повному обсязі доведено обґрунтованість цього адміністративного позову, тому наявні підстави для його задоволення у вказаній вище частині.
ХІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до відповідача 1: Військової частини НОМЕР_1 , відповідача 2: Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Доказів понесення судових витрат не пов`язаних із сплатою судового збору позивачем не надано.
Щодо витрат на правничу допомогу, у розмірі 8000,00 грн.
Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд виходить з того, що статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено вичерпний перелік видів судових витрат.
Так, згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу та витрати по підготовці справи до розгляду.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з частинами 1-3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 134, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Аналіз наведених положень процесуального законодавства, дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Слід вказати, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем долучені такі докази, зокрема: договір про надання правової допомоги №0708/1 від 07.08.2024р, ордер серія АЕ №1309317 від 13.08.2024, акт приймання-передачі від 13.08.2024р, платіжну інструкцію на суму 8000,00 гривень.
Представник відповідача 2 у відзиві на позовну заяву, подав письмові заперечення проти відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000,00 гривень.
Як вбачається із наданих позивачем документів, витрати на професійну правову допомогу у цій справі позивачем та його представником оцінено у розмірі 8000,00 грн.
Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, дослідивши матеріали справи, враховуючи клопотання представника відповідача, суд вважає, що понесені витрати позивача на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000,00 грн. є не співмірними зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а тому суд вважає за можливе стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 2000,00 гривень.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Військової частини НОМЕР_1 , відповідача 2: Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошової компенсації за неотримане речове майно без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат, в частині судового збору - не здійснювати.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 2000,00 грн. У іншій частині відмовити.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 ).
Відповідач 1: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
Відповідач 2: Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , адреса АДРЕСА_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 17.10.2024 року.

Суддя В.В. Ільков