Справа № 308/18375/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 308/18375/23 пров. № А/857/8317/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року, ухвалене суддею Гладких М.П. у м.Ужгороді Закарпатської області у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі №308/18375/23 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2023 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача - Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № ПШ 008677 від 12.10.2023 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріальною та процесуального права, наявна невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необгрунтованого рішення. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що згідно п.1.4 ІІоложення № 340 це Положення не поширюється на перевезення вантажів, які здійснюються зокрема, фізичними особами за власний рахунок (ФОП ОСОБА_1 не надавав послуги з перевезення, а перевозив власну продукцію) для власних потреб без використання праці найманих водіїв. Водій ОСОБА_2 (п/в НОМЕР_1 від 09.06.2017), який керував транспортним засобом, не являється найманим працівником, а надавав разову послугу водія згідно цивільно-правового договору № 1 від 15.09.2023 та акту № 1 здачі-прийомки послуг від 20.09.2023. Згідно ЦПД водій не підпорядковується правилам внутрішньою трудового розпорядку.

Зазначає, що цивільно-правовий договір №1 від 15.09.2023, укладений між ФОП ОСОБА_1 та водієм ОСОБА_3 , є фактично договором перевезення вантажів, а не угодою про виконання робіт водієм ОСОБА_3 з керування транспортним засобом, який наданий Замовником (ФОП ОСОБА_1 ) згідно п.3 Цивільно-правового договору № 1 від 15.09.2023. Отже, саме позивач є перевізником як визначено Правилами, так і за визначенням поняття перевізника, яке міститься в ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно доводів скаржника, код виду діяльності не створює прав чи обов`язків для підприємств і організацій, не спричинює жодних правових наслідків. Код виду діяльності - не обов`язково достатній критерій для виконання умов, передбачених законодавством. У застосуванні нормативних актів чи контрактів такий код - це припущення, а не доказ (абз. 8 п. 1 КВЕД-2010). Таким чином, сама собою наявність кодів КВЕД-2010 в ЄДР не свідчить про те, що суб`єкт господарювання займається саме цими видами діяльності, так само як і відсутність якихось кодів не забороняє займатися певним видом діяльності. Основним документом, що підтверджує факт здійснення такої діяльності є акт виконання робіт/надання послуг та договір на перевезення ватажу.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив щодо її доводів та просив залишити рішення суду без змін.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні адміністративної скарги слід відмовити.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно Виписки з ЄДР ФОП ОСОБА_1 займається виробництвом виробів з дроту, ланцюгів і пружин, оптовою торгівлею деревиною, будівельними матеріалами та санітарно- технічним обладнанням, а також містить відомості про види діяльності, пов`язані із вантажним автомобільним транспортом (49.41) та наданням послуг перевезення речей (переїзду) 49.42.

18 вересня 2023 року начальник Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області О. Копитчак на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) від 18.09.2023 №64136/25/27-23 видав направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 18.09.2023 №НР 000219.

18 вересня 2023 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області на автодорозі М-06, Київ-Чоп, 804 км був зупинений транспортний засіб МАN д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 (посвідчення водія НОМЕР_1 ). Транспортний засіб належить ОСОБА_4 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , повна маса транспортного засобу МАN д.н.з. НОМЕР_2 складає 7490,0 кг.

При перевірці документів було з`ясовано, що водій ОСОБА_3 здійснює вантажні перевезення за завданням ФОП ОСОБА_1 (позивач) до покупця СІД ТОВ «Термінал Карпати» та фірми «СВТ Холдінг АГ», ТОВ «Тріо-Транс», ФОП ОСОБА_5 надавши видаткові накладні №11 від 18.09.2023, №12 від 18.09.2023, №13 від 18.09.2023 відповідно.

На момент здійснення перевірки водієм ОСОБА_3 посадовим особам Укртрансбезпеки були надані для перевірки наступні документи:

- видаткова накладна №11 від 18.09.2023, згідно якої постачальник ФОП ОСОБА_1 , Покупець СІД ТОВ «Термінал Карпати», фірма СВТ Холдинг АГ;

- видаткова накладна №12 від 18.09.2023, згідно якої Постачальник ФОП ОСОБА_1 , Покупець ТОВ «Тріо-транс».

- видаткова накладна №13 від 18.09.2023, згідно якої Постачальник ФОП ОСОБА_1 , Покупець ФОП ОСОБА_5

- документи на транспортний засіб у вигляді свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на загальний вантажний бортовий тентований МАN АО31Р3СЕ який станом на момент здійснення перевірки був власністю ОСОБА_4 ;

- посвідчення водія ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 .

За результатами перевірки складений акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 18.09.2023 № АР007852, яким встановлено порушення:

- ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт»;

- п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Міністерством транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340;

- п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв на автомобільному транспорті, затвердженого наказом МТЗУ 24.06.2010 №385.

Оскільки під час здійснення перевезень вантажів перевізник не забезпечив водія протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, тахокартами, карткою водія або роздруківкою, передбачених пунктом 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Міністерством транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв на автомобільному транспорті, затвердженого наказом МТЗУ 24.06.2010 №385, чим порушив вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за які передбачена ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» ч.1 абз.3 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, а саме протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Вказаний акт містить підпис про ознайомлення із вказаним актом водія ОСОБА_3

Відділ державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті направив на адресу позивача Повідомлення від 20.09.2023 №71824/25/24 про те, що розгляд справи про допущене правопорушення законодавства про автомобільний транспорт відбудеться 12.10.2023 о 09 г. 30 хв. за адресою м. Ужгород, вул.Гагаріна, 38.

12 жовтня 2023 року ОСОБА_1 було надано пояснення начальнику Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області (зареєстровані 12.10.2023 №34161/2/22-23) відповідно до яких зазначено, що Власником а.т.з. МАN д.н.з. НОМЕР_4 на момент проведення дорожньої перевірки був ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 14/0155 від 30.08.2023 (згідно п.2.2 цього договору Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання Сторонами даного Договору. На даний час транспортний засіб оформлений відповідно до постанови КМУ №1388-98п від 07.09.1998 та взятий на облік відповідно до законодавства України. ТТН визначена як документ, на підставі якого здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. Так як ФОП здійснював перевезення власного вантажу, оформлення ТТН не передбачається. З наведеного вбачається, що коли власник автомобіля (вданому випадку ОСОБА_1 ) не надає послуги з перевезення, а використовує вантажний автомобіль для власних потреб без залучення праці найманих працівників, вимога з використання тахографів на автомобільному транспорті на нього не поширюється. Враховуючи викладене, просить закрити справу за відсутністю складу правопорушення.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 12 жовтня 2023 року т.в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області прийняв постанову № ПШ 008677 про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу, за порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у розмірі17000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

-для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

-для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством, які водій повинен мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.

Статтею 18 Закону №2344-III визначено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно з положеннями пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

-забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

-своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

-використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

-має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

-у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

-у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Пунктом 3.6 Інструкції № 385 передбачено, що перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку, зокрема наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.

Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340.

Пункт 6.1. Положення передбачено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Пунктом 6.3 Положення визначено, що водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Системний аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що положеннями Закону №2344-ІІІ передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а такий документ, як тахокартка або картка водія є іншим документом, в розумінні ст. 48 Закону № 2344-ІІІ, що повинен бути пред`явленим особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.

Крім цього, наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010, та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених вище правих норм викладено у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 справа № 820/4624/17.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З врахуванням вище викладеного, суд дійшов вірного висновку, що положеннями статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010, та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, на підставі якого виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Дана позиція суду узгоджується з позицією викладеною у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.02.2020 по справі №820/4624/17.

Матеріалами справи підтверджується, що підставою для висновків відповідача про порушення позивачем вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» на час проведення рейдової перевірки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_3 , який здійснював вантажні перевезення за завданням ФОП ОСОБА_1 (позивач) до покупця СІД ТОВ «Термінал Карпати» та фірми «СВТ Холдінг АГ», ТОВ «Тріо-Транс», ФОП ОСОБА_5 , слугувало не забезпечення перевізником водія протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, тахокартами, карткою водія або роздруківкою, про що складено акт №АР007852 від 18.09.2023.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, цивільно-правовий договір №1 від 15.09.2023, укладений між ФОП ОСОБА_1 та водієм ОСОБА_3 , фактично є договором перевезення вантажів, а не угодою про виконання робіт водієм ОСОБА_3 з керування транспортним засобом, який наданий Замовником (ФОП ОСОБА_1 ) згідно п.3 Цивільно-правового договору №1 від 15.09.2023.

Отже, саме позивач є перевізником як визначено Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363, так і за визначенням поняття перевізника, яке міститься в ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Водій ОСОБА_3 не є самозайнятим перевізником.

Таким чином, до позивача правомірно на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України №2344-ІІІ застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн.

Крім того апеляційний суд зазначає, що відповідальність за відсутність у водія документів передбачених статтею 48 Закону України №2344-ІІІ згідно статті 60 цього Закону несуть автомобільні перевізники, а не водії транспортних засобів, а також згідно з пунктами 3.5, 3.6 розділу III Інструкції №385 перевізники:

- забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий);

- забезпечують належну експлуатацію тахографів та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.

Водночас, адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III застосовуються до автомобільних перевізників.

З урахуванням наведеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час розгляду матеріалів про порушення законодавства про автомобільний транспорт Відділом державного нагляду (контролю) у Закарпатській області правомірно застосовано до позивача відповідальність, передбачену абзацом 6 статті 60 Закону № 2344-III - за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наведені обставини враховані судом першої інстанції при наданні оцінки спірній постанові на відповідність критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст. 2 КАС України.

Таким чином, матеріалами перевірки підтверджується порушення ОСОБА_1 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та наявність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у розмірі 17000,00 грн.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року у справі №308/18375/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний