Справа № 541/2175/24
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 р.Справа № 541/2175/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Щурової К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29.08.2024 (суддя: Городівський О.А., м. Миргород Миргородський район, Полтавська область) по справі № 541/2175/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту відповідач, ДПП), в якому просить суд скасувати постанову інспектора взводу 1 роти 4 Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Гуми Миколи Петровича від 03.06.2024 серії БАД № 534389 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що автомобіль під керуванням позивача було зупинено на стаціонарному посту патрульної поліції, який розміщений на відрізку автомобільної дороги М03 Київ - Харків - Довжанський. Зазначає, що позивач почав свій рух з с. Трудолюб Миргородського району, виконавши при цьому вимоги п.п. 9.8 ПДР України. Інспектор патрульної поліції, перебуваючи на вищевказаному відрізку дороги, об`єктивно не міг перевірити виконання вимог п.п. 9.8 ПДР України саме при початку руху, оскільки знаходився у іншому місці. Виходячи з викладеного, на думку позивача, інспектор прийняв рішення у справі про адміністративне правопорушення на основі власних припущень.

Окрім цього, зазначає, що у оскаржуваній постанові невірно вказано марку транспортного засобу, яким керував позивач, а саме «Nissan Partner», хоча ОСОБА_1 керував автомобілем «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про його реєстрацію.

У зв`язку із викладеним, позивач вказує, що оскаржувана постанова винесена інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 з порушеннями вимог КУпАП щодо її змісту, права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист, за відсутності належних і допустимих доказів правопорушення, відтак, підлягає скасуванню судом.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29.08.2024 року по справі № 541/2175/24 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування постанови інспектора взводу 1-ї роти 4-го Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Гуми Миколи Петровича від 03.06.2024 серії БАД № 534389 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29.08.2024 року по справі № 541/2175/24 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що автомобіль під керуванням позивача було зупинено на стаціонарному посту патрульної поліції, який розміщений на відрізку автомобільної дороги М03 Київ-Харків-Довжанський. Вказує, що позивач почав свій рух з с. Трудолюб Миргородського району, виконавши при цьому вимоги п.п. 9.8 ПДР України. Інспектор патрульної поліції, перебуваючи на вищевказаному відрізку дороги, об`єктивно не міг перевірити виконання вимог п.п. 9.8 ПДР України саме при початку руху, оскільки знаходився у іншому місці. Виходячи з викладеного, на думку позивача, інспектор прийняв рішення у справі про адміністративне правопорушення на основі власних припущень.

Вказує, що ОСОБА_1 подав усне клопотання про залучення захисника при розгляді справи, яке було проігноровано інспектором, чим порушено право позивача на захист.

Окрім цього, зазначає, що у оскаржуваній постанові невірно вказано марку транспортного засобу, яким керував позивач, а саме «Nissan Partner», хоча ОСОБА_1 керував автомобілем «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про його реєстрацію.

У зв`язку із викладеним, позивач вказує, що оскаржувана постанова винесена інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 з порушеннями вимог КУпАП щодо її змісту, права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист, за відсутності належних і допустимих доказів правопорушення, відтак, підлягає скасуванню судом.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29.08.2024 без змін.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що постановою серії БАД № 534389 від 03.06.2024 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Як вбачається з вказаної постанови, ОСОБА_1 03.06.2024 о 09 год. 05 хв. на 208 км а/д М03 Київ-Харків-Довжанський, керуючи транспортним засобом «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_1 , розпочав рух за межами населеного пункту, не ввімкнувши ближнє світло фар, чим порушив п.п. 9.8 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою серії БАД № 534389 від 03.06.2024, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту КУпАП) передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як передбачено ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктами 3, 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VІП передбачено, що поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення. Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вуличнодорожній мережі.

Положеннями ст. 52 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, Іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Як передбачено ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, зокрема, і за частиною 2 статті 122 КУпАП.

Згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 2.3 рішення Конституційного суду України N 5-рп/2015 від 26,05.2015 "у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення", законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. 2, 4ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні.

Як передбачено статтею 280 КУпАП, орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як передбачено п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

В матеріалах справи наявний диск із відеозаписом із нагрудної камери інспектора поліції.

Слід зазначити, що порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами і доповненнями) (далі по тексту ПДР України), згідно з вимогами п. 1.1 яких, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 03.06.2024 о 09 год. 05 хв. на 208 км а/д М03 Київ-Харків-Довжанський, керуючи транспортним засобом «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_1 , розпочав рух за межами населеного пункту, не ввімкнувши ближнє світло фар, чим порушив п.п. 9.8 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2ст. 122 КУпАП.

Так, частина 2 ст. 122 КУпАП, передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Як передбачено п.9.8 Правил дорожнього руху України, на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Переглянувши наданий відповідачем відеозапис, колегія суддів встановила, що з останнього чітко видно, що позивач керував транспортним засобом, у якого не було ввімкнено ближнє світло фар до його зупинки інспектором патрульної поліції.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт порушення ОСОБА_1 вимог п.9.8 ПДР України, а саме керування транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем в повній мірі доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП. Спірна постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в останній зазначено опис обставин, встановлених при розгляді справи, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та вказано технічний пристрій, на який здійснювалась відеофіксація, що свідчить про правомірність спірної постанови, тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем права на захист, колегія суддів зазначає, що як вбачається з відеозапису, наданого до матеріалів справи, ОСОБА_1 заявлене клопотання про залучення адвоката вже після винесення спірної постанови відповідачем. Разом з тим, законодавцем передбачено механізм захисту порушеного права особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме шляхом звернення до суду з позовом про скасування спірної постанови, а тому, звернувшись з адміністративним позовом до суду, позивач використав належний правовий інструмент з метою захисту своїх прав.

Покликання апелянта на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що у оскаржуваній постанові невірно вказано марку транспортного засобу, яким керував позивач, а саме «Nissan Partner», хоча ОСОБА_1 керував автомобілем «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про його реєстрацію, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказане не спростовує факту порушення позивачем п.9.8 ПДР України.

Додатково колегія суддів враховує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloranand Francis v. The United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29.08.2024 по справі № 541/2175/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова В.Б. Русанова