Справа № 465/5477/24
Суддя: Величко О. В.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

18.09.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судових засідань Венгринюк О.Р.,

представника позивача Саницького А.І.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, поліцейського Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Совбана Миколи Федоровича про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2487344 від 27.06.2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2487344 від 27.06.2024 року.

В обґрунтування поданого позову зазначає, що 27.06.2024 року поліцейським Берегівського районного відділу поліції ГУНП у Закарпатській області старшим сержантом поліції Совбаном Миколою Федоровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху серії ЕНА № 2487344 від 27.06.2024 року. Згідно з оскаржуваною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

27.06.2024 року транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , був зупинений поліцейським, який вказав, що автомобіль рухався без увімкнутого світла фар, попросив надати документи на право керування транспортним засобом та реєстраційні документи на транспортний засіб , після чого передав зазначені документи відповідачу. Відповідач всупереч вимогам Конституції України, Закону України «Про Національну поліцію», КУпАП та нормативно-правовим актам, посадовим (функціональним) обов`язкам, наказам керівництва, не назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання та не зачитав позивачу права, передбачені ст.ст. 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Позивач звернувся до відповідача з клопотанням про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення на інший день, для надання можливості забезпечити своє право на захист. Зазначені обставини підтверджуються записом нагрудного реєстратора відповідача, а також можуть бути підтверджені показаннями самого відповідача та іншого поліцейського, який зупиняв транспортний засіб та перебував з ним. Відповідач, без будь-яких обґрунтувань, відмовив позивачу в задоволенні зазначеного клопотання та сказав, що позивач має право оскаржити постанову в справі про адміністративне правопорушення та виніс оскаржувану постанову. Позивач наголошує, що такі дії відповідача порушують права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і тим самим свідчать про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що має наслідком скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Окрім того, оскільки оскаржувана постанова винесена за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та враховуючи приписи ст. 129 Конституції України і ст. 7 КУпАП, належним доказом вчинення адміністративного правопорушення є відеозаписи з нагрудних реєстраторів поліцейських та показання свідків, які відповідачем не надано. Зважаючи на викладене, просить позов задовольнити та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2487344 від 27.06.2024 року.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 25.07.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що згідно з пунктом 9.8 ПДР України на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. Відповідно до постанови серії ЕНА №2487344 від 27.06.2024 року, яка складена відносно ОСОБА_1 , позивач керував транспортним засобом поза межами населеного пункту без ввімкненого ближнього світла фар. Також дані правопорушення поліцейським було зафіксовано за допомогою портативних технічних приладів, як це передбачено згідно наказу МВС від 18.12.2018 року № 1026 "Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, зберігання та видачі відеозаписів". Однак, у відповідності до п.1 ч.3 розділу VIII вищезазначеної Інструкції строк зберігання відеозаписів становить: з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА, - 30 діб, а тому, у зв`язку із наявною технічною можливістю строк збереження відеозаписів із нагрудних відеореєстраторів є обмеженим. На момент отримання позовної заяви (08.08.2024 року) відеодоказ в ГУНП в Закарпатській області відсутній, відповідно, не може бути приєднаний до матеріалів судової справи. Отже, водій при керуванні транспортним засобом зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог ПДР. А тому, поліцейським було виявлено правопорушення, вчинене позивачем, внаслідок чого було складено постанову та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить його інтересам, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак, подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень. З наведених підстав представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав, просив такі задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, незважаючи на те, що належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи.

Відповідач - поліцейський Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Совбан М.Ф. в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом встановлено, що 27.06.2024 року поліцейським Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Совбан М.Ф. винесено постанову серії ЕНА № 2487344 від 27.06.2024 року, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Згідно оскаржуваної постанови правопорушення полягало в тому, що 27.06.2024 року о 12 год. 23 хв. за адресою: Закарпатська обл., Берегівський район, с. Велика Бийгань, вул. Головна, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Hyundai Н-1, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався з невключеним світлом фар поза населеним пунктом, чим порушив п. 9.8 ПДР України.

Частиною ч.2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 9.8 ПДР України встановлено, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: у колоні; на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів; на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; на великовагових, великогабаритних транспортних засобах, сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; на транспортному засобі, що буксирує; у тунелях. На всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. В умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах можна ввімкнути дальнє світло фар або додатково протитуманні фари за умови, що це не буде засліплювати інших водіїв.

Позивачем заперечується факт вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, при цьому, представником відповідача докази вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення у постанові про притягнення позивача до відповідальності не зазначені, відеозапису вчинення правопорушення до відзиву не долучено. Поданий представником відповідача відзив на позовну заяву не містить належних та допустимих доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, натомість в ньому міститься лише посилання на оформлену постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2487344 від 27.06.2024 року, яка оскаржується позивачем.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд звертає увагу на те, що представником відповідача не надано жодного належного чи допустимого доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Окрім того, як вбачається із оскаржуваної постанови серії ЕНА № 2487344 від 27.06.2024 року, відповідачем зазначено, що позивач ОСОБА_1 здійснював рух за адресою: Закарпатська обл., Берегівський район, с. Велика Бийгань, вул. Головна, тоді як об`єктивну сторону вчиненого правопорушення працівником поліції зазначено наступним чином: «рух із невключеним світлом фар поза населеним пунктом», що явно суперечить одне одному та позбавляє суд надати належну правову оцінку вказаним правовідносинам, додатково зважаючи на відсутність відеозапису.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі "Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії" Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Згідно вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Складення самої постанови про адміністративне правопорушення не може бути належним та допустимим доказом вчинення особою правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що адміністративний позов є обґрунтованим, тому постанову серії ЕНА № 2487344 від 27.06.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, слід скасувати, а також у відповідності до ст. 286 КАС України закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Що стосується заявлених позивачем вимог до поліцейського Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Совбана Миколи Федоровича суд зазначає наступне.

Пунктом 9 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що відповідач це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно з положень статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Чинним законодавством України, а саме ст.ст. 213, 222 КУпАП, уповноваженим працівникам органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, зокрема за адміністративні правопорушення, передбачені статтею 122 КУпАП.

Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, інспектори відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме від імені органів Національної поліції і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені цим кодексом Кодексу.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 року № 724/716/16-а.

Зважаючи на викладене, у задоволенні вимог до відповідача - поліцейського Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_2 , слід відмовити, адже такі звернені до неналежного відповідача.

Судовий збір відповідно до положень ст.ст.132, 139, 143 КАС України підлягає стягненню з відповідача.

Так, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. За таких обставин, з урахуванням задоволення позову суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 605 грн. 60 коп. сплаченого позивачем судового збору.

Керуючись ст. 9, 77, 139, 229, 241, 246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, поліцейського Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Совбана Миколи Федоровича про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2487344 від 27.06.2024 року задовольнити частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2487344 від 27.06.2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП, - закрити.

У задоволенні вимог до відповідача - поліцейського Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Совбана Миколи Федоровича відмовити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. на відшкодування сплаченого позивачем судового збору.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 23.09.2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, , Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13.

Відповідач: Поліцейський Берегівського районного відділу поліції ГУНП у Закарпатській області Совбан Микола Федорович, Закарпатська обл., м. Берегово, вул. Сечені, 13.

Cуддя Величко О.В.