Справа № 240/6172/24
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Житомир справа № 240/6172/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 08.02.2024 № 30 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 21.07.2022 року, зарахувавши до страхового стажу:

період роботи з 13.10.1986 по 03.05.1993 в районі Крайньої Півночі на пільгових умовах, а саме один рік роботи в указаний період у районі Крайньої Півночі за один рік та шість місяців;

період роботи з 21.07.1997 по 14.10.2002 на території Російської Федерації.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач 02.02.2024 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії по віку, в якій також просив зарахувати до страхового стажу період роботи на території Російської Федерації та в районі Крайньої Півночі.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 08.02.2024 йому відмовлено у призначенні пенсії по віку та зазначено, що він не набув необхідного страхового стажу. Як вбачається з рішення, йому не зараховано періоди роботи за трудовою книжкою з 13.10.1986 по 03.05.1993, оскільки номер наказу про прийняття на роботу, запис про звільнення з роботи не завірено печаткою та підписом відповідальної особи, а також з 19.06.2023 Україна припинила участь в угоді про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Проте позивач не погоджується із вказаним рішенням, вважає його протиправним, що і слугувало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Ухвалою судді від 02.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

До суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області 09.05.2024 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058). Вказану заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за принципом екстериторіальності та 08.02.2024 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи за трудовою книжкою з 13.10.1986 по 03.05.1993, оскільки номер наказу про прийняття на роботу, запис про звільнення з роботи не завірено печаткою та підписом відповідальної особи, а також з 19.06.2023 Україна припинила участь в угоді про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Зауважує, що документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема до 1991 р., враховуються у разі проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений. ГУ ПФУ в Київській області не вбачає в своїх діях порушення діючого Пенсійного законодавства, а тому просить відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 28.05.2024 до суду надійшов відзив, в якому також просив відмовити у задоволенні позову повністю. При цьому відповідач наголосив, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії 02.02.2024 вперше, а не повторно, як він вказує в позові. За принципом екстериторіальності заяву розглянуто ГУ ПФУ в Київській області та прийнято рішення від 08.02.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, з яким ГУ ПФУ в Житомирській області погоджується. Додатково зазначив, що стаж роботи на території Російської Федерації зараховується до 31.12.1991. До періоду роботи у районах Крайньої Півночі з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців позивачу не зараховано період з 13.10.1986 по 02.05.1990, оскільки ним не надано письмового трудового договору або довідки, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Разом з тим, зазначив, що до страхового стажу позивача з розрахунку один рік роботи у районі Крайньої Півночі за один рік і шість місяців зараховано, зокрема, період роботи з 03.05.1990 по 31.12.1991, оскільки до заяви про призначення пенсії додано трудовий договір від 03.05.1990. За поданими документами страховий стаж позивача становить 21 рік 06 місяців 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058, а тому дії ГУПФУ в Київській області є правомірними та вмотивованими.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у письмовому провадженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 02.02.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказану заяву та додані до неї документи, за принципом екстериторіальності, розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області та 08.02.2024 прийнято рішення №30 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 29 років.

Як вбачається зі змісту даного рішення, до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача в Російській Федерації за трудовою книжкою позивача з 13.10.1986 по 03.05.1993, оскільки номер наказу про прийняття на роботу, запис про звільнення з роботи не завірено печаткою та підписом відповідальної особи, а також з 19.06.2023 Україна припинила участь в угоді про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі відсутності, починаючи 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Так, позивач просить суд зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області зарахувати до його страхового стажу період роботи з 13.10.1986 по 03.05.1993 в районі Крайньої Півночі на пільгових умовах, а саме один рік роботи в указаний період у районі Крайньої Півночі за один рік та шість місяців, і період роботи з 21.07.1997 по 14.10.2002 на території російської федерації.

Як вбачається із відзиву ГУ ПФУ в Житомирській області та не заперечується позивачем, до страхового стажу позивача з розрахунку один рік роботи у районі Крайньої Півночі за один рік і шість місяців зараховано період роботи з 03.05.1990 по 31.12.1991 в ПО "Якутавтотехобслуживание", оскільки до заяви про призначення пенсії додано трудовий договір від 03.05.1990.

Відповідно до записів № 9-12 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , дата видачі 12.07.1978, позивач в цей період, а саме з 13.10.1986 працював на "Якутская станция технического обслуживания автомобилей. Принят мастером. Пр. №72 от 13.10.86 года;

19.10.1988 Переведен правильщиком 2 разряда. Пр.95 от 19.10.1988 г.

05.05.1989 Переведен на должность мастера участка №1. Пр.64/к 05.05.89.

03.05.1993 Уволен в связи с истечением срока трудового договора. Пр. 97/к 03.05.93г."

При цьому, номер наказу про прийняття на роботу, запис про звільнення з роботи не завірено печаткою та підписом відповідальної особи.

Суд враховує, що в трудовій книжці також відсутні записи про зміну форми, реорганізацію чи зміну назви підприємства в спірний період, що позбавляє можливості встановити, що позивач, уклавши трудовий договір з ПО "Якутавтотехобслуживание", працював на одному і тому ж підприємстві.

На підтвердження роботи у вказаний період в районах Крайньої Півночі позивач додатково надає архівні довідки № С-1969 від 26.09.2023, № С-2079 від 26.09.2023, які видані Муниципальным казенным учреждением "Муниципальный архив" городского округа "город Якутск".

Відповідачі у відзивах наголошують, що оскільки на вищезазначених довідках не проставлено апостиль компетентним органом держави, в якій документи були складені, відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 13.10.1986 по 03.05.1993 в полуторному розмірі (один рік роботи за один рік і шість місяців).

Щодо наведеного суд зазначає наступне.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

При цьому основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, є її трудова книжка. Також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема архівною довідкою.

Як зазначалося вище, в трудовій книжці позивача містяться записи про його роботу з 13.10.1986 по 03.05.1993 в районі Крайньої Півночі (м. Якутськ, Республіка Саха), але номер наказу про прийняття на роботу, запис про звільнення з роботи не завірено печаткою підприємства та підписом відповідальної особи. В такому випадку стаж роботи підтверджується додатковими доказами, зазначеними у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних із заявником спільною роботою.

Щодо посилань представника Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на те, що з 19.06.2023 Україна припинила участь в Угоді про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому документи про стаж роботи до 31.12.1991, необхідні для призначення пенсії, враховуються у разі проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 № 107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Тобто документи, видані на території російської федерації до 24.02.2022, наразі приймаються в Україні без апостиля. Документи, видані після 24.02.2022 для використання в Україні мають містити апостиль

Таким чином, ураховуючи те, що станом на час видачі позивачу довідок № С-1969 від 26.09.2023, № С-2079 від 26.09.2023, уже не діяла Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, суд дійшов висновку, що такі документи на даний час потребують спеціального посвідчення апостилем.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи в районі Крайньої Півночі з 13.10.1986 по 03.05.1993 до страхового стажу ОСОБА_1 з розрахунку один рік роботи за один рік та шість місяців не підлягає до задоволення.

Також не підлягає до задоволення позовна вимога про зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи з 21.07.1997 по 14.10.2002 в Російській Федерації до страхового стажу позивача, оскільки відсутні докази, що ці періоди були предметом розгляду органами Пенсійного фонду під час опрацювання заяви позивача від 02.02.2024 та стосовно них приймалось рішення про відмову у їх зарахуванні до страхового стажу позивача.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Оскільки позивачеві відмовлено у задоволенні позову, судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

17.10.24