Справа № 140/7181/24
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/7181/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, відповідно до якого, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:

1) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби 21 березня 2024 року;

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 21 березня 2024 року по 06 квітня 2024 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100;

3) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати в повній мірі сержанту ОСОБА_1 щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, в період перебування на лікуванні з 29.11.2022 по 05.03.2024, у зв`язку із отриманим пораненням (тяжким);

4) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату сержанту ОСОБА_1 щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, за період перебування на лікуванні з 29.11.2022 по 05.03.2024, у зв`язку із отриманим пораненням (тяжким);

5) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у застосуванні з червня 2022 року та з 01.01.2023 розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року при нарахуванні сержанту ОСОБА_1 грошового забезпечення, зокрема, посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років та інших похідних видів грошового забезпечення, в тому числі премії, допомоги на оздоровлення/для вирішення соціально-побутових питань;

6) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату сержанту ОСОБА_1 з червня 2022 року по 31.12.2022 року, з 01.01.2023 року по 19.05.2023 року грошового забезпечення, зокрема: посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років та інших похідних видів грошового забезпечення, в тому числі премії, допомоги на оздоровлення/для вирішення соціально-побутових питань, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходження військової служби та звільненні із неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року відповідно, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №83 згідно наказу командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 21.03.2024 №127-РС звільнений з військової служби у запас згідно підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців), з 21 березня 2024 року виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлений для зарахування на військовий облік до четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, при звільненні позивачу не було своєчасно виплачено належне йому грошове забезпечення, тільки 06.04.2024 на картковий рахунок позивача надійшло грошове забезпечення у сумі 105 824, 41 грн.

Зазначає, що затримка розрахунку при звільненні з військової служби є порушенням статті 116 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) та відповідно до статті 117 КЗпП України є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку (з моменту звільнення по день остаточного розрахунку).

Також, вказує на те, що під час проходження військової служби, 29.11.2022 в районі населеного пункту Новоселівське, Сватівського району, Луганської області отримав травму (поранення, контузію, каліцтво).

Згідно довідки ВЛК КМП «Ковельське МТМО» КМРВО від 26.10.2023 №492 діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Стан після мінно-вибухової травми (29.11.2023), сліпого проникаючого поранення ока з наявністю стороннього тіла, множинних поранень м`яких тканин лівого передпліччя з переломом дистального відділу ліктьової кістки, наскрізного поранення ІІІ пальця лівої кисті з переломом середньої фаланги та дефектом кісткової структури, сліпого осколкового поранення лівого стегна, множинних осколкових поранень лівої гомілки з багато уламковим переломом верхньої та середньої третини великогомілкової та нижньої третини малогомілкової кісток з масивним дефектом м`яких тканин, травматичної ампутації нігтьових фаланг І, VІ пальців лівої стопи, множинних операцій (08.09.2022-18.07.2023).

Тяжкість отриманої травми: ТЯЖКА.

Поранення, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.

У зв`язку із чим в період з 29.11.2022 по 05.03.2024 проходив довготривале лікування та перебував на стаціонарному лікуванні в різних закладах охорони здоров`я.

Однак, як з`ясовано з відповіді ВЧ НОМЕР_1 на адвокатський запит від 10.08.2024 вих №625/фс при звільненні з військової служби позивачу не в повній мірі було нараховано та виплачено щомісячну доплату у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, у зв`язку із отриманим пораненням (тяжким) за період перебування на стаціонарному лікуванні з 29.11.2022 по 05.03.2024.

Також, з відповіді ВЧ НОМЕР_1 від 10.08.2024 вих №625/фс встанвлено, що посадовий оклад, оклад за військовим званням, вислуга років та інші похідні види грошового забезпечення за період з 2022 по 2023 роки, в тому числі премія, допомога на оздоровлення/для вирішення соціально-побутових питань, нараховані і виплачені позивачу у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням із неї, обчислені виходячи з розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.

Вважає, що відповідачем протиправно не здійснювалося нарахування та виплату грошового забезпечення, зокрема, посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років та інші похідних видів грошового забезпечення, в тому числі премії, допомоги на оздоровлення/для вирішення соціально-побутових питань, ОСОБА_1 з червня 2022 року по 19.05.2023 з урахуванням розміру за відповідною посадою, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного (2022, 2023) років.

З врахуванням наведеного просить позов задовольнити

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у відзиві на позов заперечив позовні вимоги та вважає їх безпідставними. Щодо стягнення середнього заробітку зазначає, що стягнення повинно бути співмірним.

Щодо вимог, викладених у заяві про збільшення позовних вимог, відповідач відзив не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з червня 2022 року по 21.03.2024 проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №83, наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 21.03.2024 №127-РС сержанта ОСОБА_1 , номера обслуги зенітного ракетного взводу 1-го механізованого батальйону, звільнено з військової служби у запас згідно підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців), з 21 березня 2024 року виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлений для зарахування на військовий облік до четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, при звільненні позивачу не було своєчасно виплачено належне йому грошове забезпечення, тільки 06.04.2024 на картковий рахунок позивача надійшло грошове забезпечення у сумі 105 824, 41 грн.

Враховуючи, що остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 06.04.2024, позивач звернувся в суд з позовом про нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Частиною 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно із частиною 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Судом встановлено, що позивач виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення 21.03.2024, а заборгованість з грошового забезпечення виплачена йому відповідачем 06.04.2024.

Отже, станом на день виключення зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, відповідач не провів з позивачем розрахунок у повному обсязі, а саме не виплатив грошове забезпечення за період з 22.03.2024 по 05.04.2024.

Разом із тим, приписами наведених правових актів не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), у якому визначені основні трудові права працівників.

Відтак, суд звертає увагу на те, що за загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню субсидіарно у тих випадках, коли нормами спеціального законодавства спірні правовідносини не врегульовані.

Суд зазначає, що оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані спеціальним законодавством, то до таких правовідносин слід застосовувати приписи КЗпП.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із статтею 117 КЗпП України (в редакції від 19.07.2022, чинній на момент звернення позивача до суду із позовом та проведення остаточного розрахунку) у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, суд зазначає, що норми статті 116 та статті 117 КЗпП України хоча і є загальними, однак поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення особи з військової служби.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.03.2018 у справі №806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі №823/1023/16.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем повний розрахунок при звільненні проведено з позивачем лише 06.04.2024, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин слід застосувати положення частини 2 статті 117 КЗпП України, оскільки на момент звільнення з військової служби позивачу не було виплачено всіх належних йому сум.

Одночасно, суд зазначає, що відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 у справі №810/451/17, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині 1 статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судових рішень про стягнення з роботодавця виплат, які мали бути виплачені при звільненні, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу.

Оскільки непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку виплати грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В свою чергу, відповідно до пункту 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується. Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Таким чином, суд зазначає, що при визначенні середньоденного заробітку позивача слід використовувати календарні дні, а не робочі дні.

Так, згідно з довідкою про середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 , розмір середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 становив 760,18 грн.

Оскільки позивача звільнено з військової служби 21.03.2024, а виплата спірної суми здійснена лише 06.04.2024, період затримки розрахунку складає 15 календарних днів, що становить 11 402,70 грн.

Визначений розмір середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 11 402,70 грн не перевищує розміру несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення 06.04.2024 в сумі 105 824, 41 грн, а відтак є співмірним і підлягає стягненню у повному обсязі.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, а саме шляхом визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні з військової служби та стягнення з відповідача згідно зі статтею 117 КЗпП України середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 11 402,70 грн.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати в повній мірі сержанту ОСОБА_1 щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, в період перебування на лікуванні з 29.11.2022 по 05.03.2024, у зв`язку із отриманим пораненням (тяжким), судом встановлено наступне.

Сержант ОСОБА_1 , призваний за мобілізацією та звільнений 21.03.2024 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №83 згідно наказу командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 21.03.2024 №127-РС з військової служби у запас згідно підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців), з 21 березня 2024 року виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлений для зарахування на військовий облік до четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час проходження військової служби, сержант ОСОБА_1 29.11.2022 отримав травму (поранення, контузію, каліцтво).

В довідці від 03.12.2022 року №218/5/541А зазначено: «29 листопад 2022 року одержав: Множинні осколкові поранення лівої кисті та лівої гомілки. Вогнепальний перелом лівої гомілки.

При обставинах: під час захисту Батьківщини, у бойовій обстановці, під час виконання бойових завдань з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, збройними формуваннями російської федерації був нанесений артилерійський обстріл в районі населеного пункту Новоселівське, Сватівського району, Луганської області. Травма не пов`язана з вчиненням кримінального та адміністративного правопорушення. Перебував в засобах захисту. В стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння не перебував.

У зв`язку з отриманим 29.11.2022 пораненням ОСОБА_1 проходив довготривале лікування та перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема:

з 30.11.2022 по 08.12.2022 ВМКЦ Північного регіону (м. Харків);

з 08.12.2022 по 12.12.2022 Київський військовий госпіталь;

з 12.12.2022 по 15.12.2022 ВМКЦ Західного регіону (м. Львів);

з 15.12.2022 по 09.06.2023 КНП «УМБКЛ» Ужгородської міської ради;

з 09.06.2023 по 12.07.2023 Любомльське МТО ЛМР;

з 13.07.2023 по 13.09.2023 КП «ВОКЛ»;

з 13.09.2023 по 04.01.2024 КМП «Ковельське МТМО» КМРВО;

з 04.01.2024 по 26.01.2024 - КП «ВОКЛ»;

з 26.01.2024 по 05.03.2024 - КМП «Ковельське МТМО» КМРВО.

Згідно довідки ВЛК КМП «Ковельське МТМО» КМРВО від 26.10.2023 №492 діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Стан після мінно-вибухової травми (29.11.2023), сліпого проникаючого поранення ока з наявністю стороннього тіла, множинних поранень м`яких тканин лівого передпліччя з переломом дистального відділу ліктьової кістки, наскрізного поранення ІІІ пальця лівої кисті з переломом середньої фаланги та дефектом кісткової структури, сліпого осколкового поранення лівого стегна, множинних осколкових поранень лівої гомілки з багато уламковим переломом верхньої та середньої третини великогомілкової та нижньої третини малогомілкової кісток з масивним дефектом м`яких тканин, травматичної ампутації нігтьових фаланг І, VІ пальців лівої стопи, множинних операцій (08.09.2022-18.07.2023).

Тяжкість отриманої травми: ТЯЖКА.

Поранення, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.

Судом встановлено, що 11.07.2024 представник позивача звернувся до ВЧ НОМЕР_1 з адвокатським запитом стосовно, зокрема, нарахування та виплати сержанту ОСОБА_1 в період з 29.11.2022 по 05.03.2024 щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, у зв`язку із отриманим пораненням (тяжким).

З наданої ВЧ НОМЕР_1 на адвокатський запит від 10.08.2024 вих №625/фс відповіді було з`ясовано, що позивачу не в повній мірі було нараховано та виплачено щомісячну доплату у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, у зв`язку із отриманим пораненням (тяжким) за період перебування на лікуванні з 29.11.2022 по 05.03.2024.

Вважаючи дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, у зв`язку із отриманим пораненням (тяжким) за період перебування на лікуванні з 29.11.2022 по 05.03.2024 протиправними, позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За приписами частини четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі Постанова №704) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Постанови №168 в становлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Отже, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, підлягають включенню особи, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, в тому числі:

- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

- перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Тобто, виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Військовослужбовець, який дістав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини, за весь час стаціонарного лікування отримує винагороду 100 000 грн. При цьому, таку винагороду зберігають за час відпустки після лікування, якщо поранення було важким, а ступінь важкості поранення визначають ВЛК. Під час лікування після поранення (без прив`язки до тяжкого), але обов`язково пов`язаного із захистом Батьківщини, військовослужбовці отримують і грошове забезпечення, і додаткову винагороду 100 000 грн, а під час відпустки за станом здоров`я (під час реабілітації) додаткову винагороду 100 000 грн отримують лише ті військовослужбовці, в кого поранення визнано тяжким за висновком ВЛК.

Згідно із пунктом 1 глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (далі Положення №402), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Підпунктом «в» пункту 20.3 глави 20 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови такого змісту: «Потребує»: відпустки за станом здоров`я на ___ календарних днів.

Згідно із підпунктом «а» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до пункту 6.11 глави 6 розділу ІІ Положення №402 постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Пунктом 6.13 глави 6 розділу ІІ Положення №402 визначено, що відпустка за станом здоров`я військовослужбовцям у мирний час надається на 30 календарних днів. За медичними показаннями після травм (поранень, контузій) або оперативного лікування ВЛК приймає постанову про потребу у відпустці за станом здоров`я на 45 або 60 календарних днів. За наявності медичних показань відпустка за станом здоров`я ВЛК продовжується на 30 календарних днів, а в окремих випадках - на 45 або на 60 календарних днів.

Згідно із пунктом 6.15 глави 6 розділу ІІ Положення №402 відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.

За приписами абзацу четвертого пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення №402 постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у звільненні від службових обов`язків або у відпустці за станом здоров`я повинна бути реалізована негайно.

Як встановлено судом, 29.11.2022 під час виконання бойового завдання захищаючи суверенність незалежної України в районі населеного пункту Новоселівське, Сватівського району, Луганської області отримав множинні осколкові поранення лівої кисті та лівої гомілки; вогнепальний перелом лівої гомілки, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 03.12.2022 №218/5/541А.

Згідно довідки ВЛК КМП «Ковельське МТМО» КМРВО від 26.10.2023 №492 діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Стан після мінно-вибухової травми (29.11.2023), сліпого проникаючого поранення ока з наявністю стороннього тіла, множинних поранень м`яких тканин лівого передпліччя з переломом дистального відділу ліктьової кістки, наскрізного поранення ІІІ пальця лівої кисті з переломом середньої фаланги та дефектом кісткової структури, сліпого осколкового поранення лівого стегна, множинних осколкових поранень лівої гомілки з багато уламковим переломом верхньої та середньої третини великогомілкової та нижньої третини малогомілкової кісток з масивним дефектом м`яких тканин, травматичної ампутації нігтьових фаланг І, VІ пальців лівої стопи, множинних операцій (08.09.2022-18.07.2023).

Тяжкість отриманої травми: ТЯЖКА.

Поранення, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.

При цьому, матеріалами справи, зокрема, виписками ВМКЦ Північного регіону (м. Харків), Київський військовий госпіталь, ВМКЦ Західного регіону (м. Львів), КНП «УМБКЛ» Ужгородської міської ради, Любомльське МТО ЛМР, КП «ВОКЛ», КМП «Ковельське МТМО» КМРВО, КП «ВОКЛ», КМП «Ковельське МТМО» КМРВО підтверджено, що ОСОБА_1 29.11.2022 отримав поранення та з 30.11.2022 евакуйований в ВМКЦ Північного регіону (м. Харків), з 08.12.2022 евакуйований у Київський військовий госпіталь, з 12.12.2022 евакуйований у ВМКЦ Західного регіону (м. Львів), з 15.12.2022 переведений в КНП «УМБКЛ» Ужгородської міської ради, з 09.06.2023 переведено до Любомльського МТО ЛМР, з 13.07.2023 переведено до КП «ВОКЛ», з 13.09.2023 переведено до КМП «Ковельське МТМО» КМРВО, з 04.01.2024 переведено до КП «ВОКЛ», з 26.01.2024 переведено до КМП «Ковельське МТМО» КМРВО, де перебував на стаціонарному лікуванні по 05.03.2024.

Довідками ВЛК, наявними в матеріалах справи, підтверджується, що ОСОБА_1 продовжувався термін лікування за станом здоров`я, зокрема: №49/2 від 28.03.2023 на 60 днів, №80/1 від 29.05.2023 на 60 днів, №972 від 28.07.2023 на 30 днів, №470 від 28.09.2023 на 30 днів, №492 від 26.10.2023 на 30 днів.

А тому, зважаючи на обставини отриманих травм, викладені у довідці командира військової частини НОМЕР_1 від 03.12.2022 №218/5/541А та характер травм, що зазначений у довідці ВЛК КМП «Ковельське МТМО» КМРВО від 26.10.2023 №492, суд вважає, що позивач має право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100 000 гривень, як такий, що перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 29.11.2022 по 05.03.2024.

При цьому, з відповіді ВЧ НОМЕР_1 від 10.08.2024 вих №625/фс на адвокатський запит від 11.07.2024 №07/02 вбачається, що відповідач не заперечує факту неповного нарахування та виплати щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, у зв`язку із отриманим пораненням (тяжким) за період перебування ОСОБА_1 на лікуванні з 29.11.2022 по 05.03.2024.

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати в повній мірі сержанту ОСОБА_1 щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, в період перебування на лікуванні з 29.11.2022 по 05.03.2024, у зв`язку із отриманим пораненням (тяжким) та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату сержанту ОСОБА_1 щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, за період перебування на лікуванні з 29.11.2022 по 05.03.2024, у зв`язку із отриманим пораненням (тяжким) підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату сержанту ОСОБА_1 з червня 2022 року по 31.12.2022 року, з 01.01.2023 року по 19.05.2023 року грошового забезпечення, зокрема: посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років та інших похідних видів грошового забезпечення, в тому числі премії, допомоги на оздоровлення/для вирішення соціально-побутових питань, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходження військової служби та звільненні із неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року відповідно, з урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 у період з червня 2022 року по 21.03.2024 проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 .

З наявних в матеріалах справи карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 , зокрема за 2022-2023 роки, судом встановлено, що посадовий оклад, оклад за військовим званням, вислуга років та інші похідні види грошового забезпечення позивача за період з 2022 по 2023 роки, в тому числі премія, допомога на оздоровлення/для вирішення соціально-побутових питань, нараховані і виплачені у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням із неї, обчислені виходячи з розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.

Частиною четвертою статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

КМУ прийняв постанову від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова №704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 КМУ прийняв постанову №103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов КМУ, що додаються. Зокрема, у постанові №704 пункт 4 викладено в такій редакції: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови КМУ від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, спірні відносини у якій є тотожними даному спору, зауважив, що на момент набрання чинності постановою №704 (01.03.2018) пункт 4 цієї постанови було викладено в редакції змін, передбачених пунктом 6 постанови №103, а саме: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12, 13 і 14.

Тобто, станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Водночас, Закон України від 05.10.2000 №2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-ІІІ) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

В свою чергу, базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону №2017-ІІІ).

Прожитковий мінімум щороку затверджується ВРУ в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Разом з цим, Верховний Суд наголосив на тому, що КМУ не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було встановлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2018 року.

В свою чергу, Закон України від 14.11.2019 №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон №294-ІХ), Закон №1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закон України від 02.12.2021 №1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (далі - Закон №1928-ІХ) та Закон України від 03.11.2022 №2710-ЇХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (далі - Закон №2710-ІХ) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, на 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом №294-ІХ не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана ВРУ. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана ВРУ, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19, від 09.06.2022 у справі №520/2098/19).

Отже, з огляду на передбачені в частині третій статті 7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що з 29.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для розрахунку посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних відносин належить застосувати пункт 4 постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Закону №1928-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

На підставі вказаних висновків Верховного Суду, з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 відповідачем протиправно не здійснювалося нарахування та виплату грошового забезпечення, зокрема, посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років та інші похідних видів грошового забезпечення, в тому числі премії, допомоги на оздоровлення/для вирішення соціально-побутових питань, ОСОБА_1 з червня 2022 року по 19.05.2023 з урахуванням розміру за відповідною посадою, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного (2022, 2023) років.

Відповідач, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням та вислуги років з червня 2022 року такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, діяв протиправно.

Вказана правова позиція суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 та від 12.09.2022 у справі №500/1813/21, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України мають враховуватись при вирішенні спірних правовідносин.

Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Постанови №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці), які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі - військові частини), визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року №200 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 року за №405/31857, далі Інструкція №200).

Пунктом 2 Інструкції №200 установлено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розмір допомоги для оздоровлення визначається з урахуванням посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, на які військовослужбовець має право за обійманою ним штатною посадою згідно із чинним законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Отже, виплата грошового забезпечення та допомоги на оздоровлення безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.

Враховуючи те, що з червня 2022 року відповідачем при визначенні розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років та інших похідних видів грошового забезпечення, в тому числі премії, допомоги на оздоровлення/для вирішення соціально-побутових питань, протиправно не враховано розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб як розрахункову величину з 01.01.2022 - січень 2022 року, а з 01.01.2023 - січень 2023 року, ним же протиправно виплачено вищевказані види грошового забезпечення без урахуванням відповідних величин, з огляду на що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Частиною першої статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду правомірність своїх дій, тому, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби 21 березня 2024 року та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби в розмірі 11 402,70 грн; визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати в повній мірі сержанту ОСОБА_1 щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, в період перебування на лікуванні з 29.11.2022 по 05.03.2024, у зв`язку із отриманим пораненням (тяжким) та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити в повній мірі нарахування та виплату сержанту ОСОБА_1 щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, за період перебування на лікуванні з 29.11.2022 по 05.03.2024, у зв`язку із отриманим пораненням (тяжким) з урахуванням раніше виплачених сум; визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у застосуванні з червня 2022 року та з 01.01.2023 розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року при нарахуванні сержанту ОСОБА_1 грошового забезпечення, зокрема, посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років та інших похідних видів грошового забезпечення, в тому числі премії, допомоги на оздоровлення/для вирішення соціально-побутових питань та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату сержанту ОСОБА_1 з червня 2022 року по 31.12.2022 року, з 01.01.2023 року по 19.05.2023 року грошового забезпечення, зокрема: посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років та інших похідних видів грошового забезпечення, в тому числі премії, допомоги на оздоровлення/для вирішення соціально-побутових питань, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходження військової служби та звільненні із неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року відповідно, з урахуванням раніше виплачених сум.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 263, 291, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби 21 березня 2024 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби в розмірі 11 402 (одинадцять тисяч чотириста дві) гривні 70 копійок.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати в повній мірі сержанту ОСОБА_1 щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, в період перебування на лікуванні з 29.11.2022 по 05.03.2024, у зв`язку із отриманим пораненням (тяжким).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити в повній мірі нарахування та виплату сержанту ОСОБА_1 щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, за період перебування на лікуванні з 29.11.2022 по 05.03.2024, у зв`язку із отриманим пораненням (тяжким) з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у застосуванні з червня 2022 року та з 01.01.2023 розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року при нарахуванні сержанту ОСОБА_1 грошового забезпечення, зокрема, посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років та інших похідних видів грошового забезпечення, в тому числі премії, допомоги на оздоровлення/для вирішення соціально-побутових питань.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату сержанту ОСОБА_1 з червня 2022 року по 31.12.2022 року, з 01.01.2023 року по 19.05.2023 року грошового забезпечення, зокрема: посадового окладу, окладу за військовим званням, вислуги років та інших похідних видів грошового забезпечення, в тому числі премії, допомоги на оздоровлення/для вирішення соціально-побутових питань, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходження військової служби та звільненні із неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року відповідно, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Ф.А. Волдінер