Справа № 120/5330/24
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 жовтня 2024 року

м. Київ

справа №120/5330/24

адміністративне провадження № К/990/36998/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Бевзенка В.М., суддів: Чиркіна С.М., Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у справі №120/5330/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Вінницькій області), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо не проведення перерахунку пенсії позивачу із середнього заробітку на підприємстві для даної професії;

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду з моменту встановлення йому інвалідності до досягнення ним пенсійного віку;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити позивачу розрахунок та виплату пенсії з дати її призначення із середнього заробітку на підприємстві для даної професії відповідно до статті 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати позивачу до його страхового стажу період з моменту встановлення йому інвалідності 07 серпня 2003 року до досягнення пенсійного віку в повному обсязі.

Вінницький окружний адміністративний суд своєю ухвалою від 29 квітня 2024 року позовну заяву залишив без руху та запропонував позивачу протягом 7 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для поновлення такого строку та доказами поважності причин його пропуску.

Згодом, у зв`язку із неусуненням недоліків позовної заяви, Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 07 травня 2024 року (залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року) позовну заяву повернув скаржнику.

На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 30 вересня 2024 року надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій скаржник просить скасувати ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

У касаційній скарзі, позивач, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на звернення до суду із позовною заявою, апелює до того, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24 квітня 2018 року у справі №646/6250/17.

За правилами частини 1 статті 334 КАС України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Втім, перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини 2 статті 333 КАС України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 не погоджується з діями відповідача щодо неврахування при визначенні розміру пенсії заробітної плати, отриманої до 07 серпня 2003 року, незарахування до страхового стажу в повному обсязі періоду з моменту встановлення інвалідності до досягнення пенсійного віку.

Позивач зазначив у позовній заяві про те, що йому пенсія за віком призначена та отримує він таку з 11 травня 2021 року. Отже, правовідносини, з приводу яких позивач звернувся до суду, виникли у період з 11 травня 2021 року (дата призначення пенсії), водночас з цим позовом позивач звернувся 23 квітня 2024 року.

ОСОБА_1 надіслав до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій останній, в якості поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, посилаючись на низку правових позицій Конституційного Суду, суду касаційної інстанції, норми статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" наголошує, що в разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком. Таким чином, на переконання заявника, шестимісячний строк може не застосовуватись за звернення до адміністративного суду у справах, з вимогами, пов`язаними з виплатою інших складових доходу та доходу в цілому, до якого належить пенсія.

Як наслідок, суд першої інстанції вказані вище причини пропуску строку звернення до суду визнав неповажними. Жодних інших обґрунтувань поважності пропуску строку звернення до суду з даним позовом та доказів поважності причин пропуску цього строку, які є тими об`єктивно непереборними, не залежними від волевиявлення особи, що звернулась до суду, та не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, позивачем до суду першої інстанції не надано.

В контексті наведеного варто наголосити на тому, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права й інтереси інших учасників правовідносин.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (№3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Зокрема, постановою Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, згідно якої, Судова палата відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

При цьому, Судова палата сформувала новий висновок про те, що: «…для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів…».

У підсумку можна наголосити, що приписами статті 44 КАС України встановлено, зокрема, обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відтак, процесуальним законом чітко закріплено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Із наведеного вище вбачається, що суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, з яким погоджується і суд касаційної інстанції, про відсутність підстав для відкриття провадження у справі, позаяк позивач подав позов після закінчення строку, встановленого законом, та не навів поважних причин його пропуску та не надав доказів на їх підтвердження.

Відповідно до частини 1, 2 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Положенням пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 КАС України.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення випливає, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у справі №120/5330/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Судді: В.М. Бевзенко

С.М. Чиркін

В.М. Шарапа