Справа № 420/3324/24
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/3324/24

Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 12.03.2024р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

30.01.2024р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення від 19.01.2024р. №53 про відмову у призначенні їй пенсії за віком; зобов`язання зарахувати період роботи з 08.07.1994р. по 24.11.1994р., з 25.04.1995р. по 15.05.1997р. до її загального страхового стажу та призначити пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 15.01.2024р.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 15.01.2024р. вона звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням від 19.01.2024р. №53 їй протиправно відмовлено в призначені пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2024р. позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.01.2024р. №53 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу роботу з 08.07.1994р. по 24.11.1994р., з 25.04.1995р. по 15.05.1997р. у Акціонерному товаристві відкритого типу «Пурнефтегаз» в Пурпейському управлінні технологічного транспорту та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.01.2024р. про призначення пенсії за віком й прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо можливості зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 08.07.1994р. по 24.11.1994р., з 25.04.1995р. по 15.05.1997р. у Акціонерному товаристві відкритого типу «Пурнефтегаз» в Пурпейському управлінні технологічного транспорту, оскільки російська федерація та Україна не є учасниками Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині задоволених позовних вимог, то перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог апеляційним судом не здійснюється.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.01.2024р. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.01.2024р. №53 відмовлено ОСОБА_1 в призначені пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, визначеного ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж позивача складає 30 років 0 місяців 15 днів.

Вищезазначеним рішенням повідомлено ОСОБА_1 , що до страхового стажу не зараховано:

період виплати допомоги по безробіттю за час перебування на обліку в центрі зайнятості з 01.11.1999р. (запис № 9) згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 дата заповнення 15.07.1981р., оскільки запис внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: відсутній запис про припинення допомоги по безробіттю;

період роботи з 29.10.1993р. по 16.06.1997р. за час роботи на території російської федерації, оскільки з 01.01.2023р. російська федерація припинила виконання зобов`язань відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., а з 19.06.2023р. Україна припинила участь у зазначеній міжнародній угоді. /а.с.14-15/

Не погоджуючись з рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон України №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст.24 Закону України №1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV).

За змістом ч.2 ст. 26 Закону України №1058- IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу 60 років, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, ст.48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Так, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.

Так, в якості підстави для відмови у зарахуванні до стажу роботи, що враховується у призначення пенсії, періоду трудової діяльності позивача згідно трудової книжки відповідач зазначає про те, що до страхового стажу не зараховано, зокрема, період роботи з 29.10.1993р. по 16.06.1997р. за час роботи на території російської федерації, оскільки з 01.01.2023р. російська федерація припинила виконання зобов`язань відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., а з 19.06.2023р. Україна припинила участь у зазначеній міжнародній угоді. /а.с.14-15/

Позивач вважає протиправним не зарахування відповідачем до її страхового стажу роботу у період з 08.07.1994р. по 24.11.1994р., з 25.04.1995р. по 15.05.1997р. у Акціонерному товаристві типу «Пурнефтегаз» в Пурпейському управлінні технологічного транспорту, оскільки вказаний факт підтверджується належним записом у трудовій книжці та додатковими доказами.

Як вбачається з трудової книжки позивача, наявні записи №№7,8 про роботу у період з 29.10.1993р. по 16.06.1997р. в Управлінні транспорту №1. /а.с.27/

Згідно архівних довідок представництва ВАТ Компанія «Роснефть» в Ямало-Немецькому автономному окрузі від 14.10.2005р. №Д-42, від 06.02.2012 р. № Д-09 ОСОБА_1 працювала повний робочий день у Акціонерному товаристві відкритого типу «Пурнефтегаз» в Пурпейському управлінні технологічного транспорту з постійним методом роботи у якості сторожа, розподільника робіт у транспортному виробництві з 08.07.1994р. (наказ № 92-к від 11.07.1994р.) по 24.11.1994р. (наказ №142-к від 23.11.1994р.), з 25.04.1995р. (наказ № 36-к від 27.04.1995р.) по 15.05.1997р. (наказ № 50-к від 14.05.1997р.).

Відповідно до архівних довідок від 14.10.2005р. №Д-42, від 06.02.2012р. №Д-09, від 04.07.2013р. №Д-04/274 Пурпейске управління технологічного транспорту виробничого об`єднання «Пурнефтегаз» неодноразово змінювало назву та реорганізовано з 01.10.2006р. на підставі рішення позачергового збору акціонерів від 02.02.2006р.

Вищезазначені довідки надавалися позивачем разом із заявою про призначення пенсії, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, позивачем в п.3 Порядку №637 надано на підтвердження страхового стажу архівні довідки підприємства ВАТ Компанія «Роснефть», які містять відомості про періоди її роботи з 08.07.1994р. по 24.11.1994р., з 25.04.1995р. по 15.05.1997р.

Апелянт зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції про можливість врахування вищезазначених довідок під час обрахунку страхового стажу позивача у зв`язку із тим, що на момент звернення позивача до пенсійного органу Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не діє.

Частиною 1, 2 ст.4 Закону №1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про зайнятість населення» права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004р. №1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 вказаної Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Таким чином, пенсійним органом безпідставно відмовлено у врахуванні періодів трудової діяльності позивача з 08.07.1994р. по 24.11.1994р., з 25.04.1995р. по 15.05.1997р., зазначених у відповідних архівних документам підприємства.

При цьому, як правильно вказав суд першої інстанції припинення російською федерацією та Україною участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. не є підставою для позбавлення позивача гарантованого законодавчими приписами права на пенсійне забезпечення.

До того ж, у спірні періоди, сторони вищезазначеної Угоди дотримувались, а тому вони мають бути зараховано до її страхового стажу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю висновку суду першої інстанції щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 08.07.1994р. по 24.11.1994р., з 25.04.1995р. по 15.05.1997р. у Акціонерному товаристві відкритого типу «Пурнефтегаз» в Пурпейському управлінні технологічного транспорту та повторно розглянути її заяву від 15.01.2024р. про призначення пенсії за віком й прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.В. Єщенко О.В. Яковлєв