Справа № 620/5373/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5373/24 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ЖИТНЯК
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за час перебування у період з 11 січня 2023 року (включно) по 09 лютого 2023 року (включно) у відпустці для лікування після поранення у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (довідкою) військово-лікарської комісії закладу охорони здоров`я військової частини НОМЕР_1 № 44 від 05.01.2023 у розмірі 100000 грн. пропорційно із розрахунку на відповідний місяць;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, у розмірі 100000 грн. пропорційно в розрахунку на відповідний місяць за період з 11 січня 2023 року (включно) по 09 лютого 2023 року (включно), з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не виплатив додаткової винагороди за період з 11.01.2023 по 09.02.2023, яку ОСОБА_1 мав би отримати у зв`язку з перебуванням у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що підтверджуючих документів, де проходив лікування (виписки, довідки, відпускний квиток, журнал про видачу відпускних квитків) позивачем за вказаний період до адміністративного позову не додано, що свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин та фактів, що мають важливе значення для вирішення спору по суті із дотриманням вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Апелянт стверджує, що за відсутності підтверджуючих документів про право на виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 тисяч гривень у відповідача немає правових підстав для виплати додаткової грошової винагороди.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2024 та від 08.10.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Від представника позивача - адвоката Коваленко А.С. 14.10.2024 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що відпускний квиток не міг бути отриманий позивачем, оскільки після проходження лікування та військово-лікарської комісії закладу охорони здоров`я військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2023 №44, за результатами якої видано довідку, командиром прийнято рішення про недоцільність повернення останнього до військової частини та надано відпустку для лікування на 30 днів. По закінченню відпустки за станом здоров`я за наказом військового командира, ОСОБА_1 направлений до медичного закладу для проходження ВЛК за місцем проведення відпустки. Представник стверджує, що не зазначення командиром військової частини дати прибуття солдата ОСОБА_1 з відпустки за станом здоров`я не може мати негативні наслідки для позивача, оскільки матеріалами справи підтверджується факт отримання ним травми, пов`язаної саме із захистом Батьківщини, тяжкості цієї травми за висновком ВЛК та потреби у відпустці за станом здоров`я 30 календарних днів.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 23.02.2023 року №619 ОСОБА_1 10.10.2022 отримав травму - закритий перелом під час мінометного обстрілу, РОП «ВУЛКАН» в районі н.п. Одрадівка, Донецької області, зі сторони збройних сил російської федерації, під час виконання бойового захисту Батьківщини, перебуваючи на службі в засобах індивідуального захисту. В алкогольному та наркотичному сп`янінні не перебував.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 24.02.2023 №473 травма отримана ОСОБА_1 10.10.2023, пов`язана із захистом Батьківщини.

В подальшому, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні та за цей період отримав додаткову грошову винагороду у розмірі до 100 000,00 грн (листопад, грудень 2022 року), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», що підтверджується довідкою про нараховане грошове забезпечення від 12.03.2024 №5/45340/0.

Відповідно до висновку (довідки) військово-лікарської комісії закладу охорони здоров`я військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2023 №44, ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я 30 календарних днів, за ступенем тяжкості травма «тяжка».

Позивач звернувся з заявою до відповідача, на фінансовому забезпеченні якого перебуває військова частина НОМЕР_2 , про виплату додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000,00 грн за період перебування у відпустці з 11.01.2023 по 09.02.2023 за станом здоров`я, надавши архівну довідку ГДА Міністерства оборони України від 13.11.2023 №309.

Згідно архівної довідки ГДА Міністерства оборони України від 13.11.2023 №309 ОСОБА_1 , в наказі командира військової частини НОМЕР_2 (по строковій частині) АДРЕСА_1 , від 11.01.2023 № 12, значиться:

« 3. Вважати такими, що вибули:

На лікування:

…Солдат ОСОБА_1 , гранатометник… стрілецького відділення… стрілецького взводу… стрілецької роти (на 30 діб рішення ВЛК №3120 №44 від 05.01.2023)…

Вважати, що прибули:

…Солдат ОСОБА_1 , гранатометник… стрілецького відділення… стрілецького взводу… стрілецької роти…

Підстава: доповідь, рапорт начальника медичної служби-начальника медичного пункту капітана ОСОБА_2 (копія архівної довідки надається - оригінал знаходиться у позивача)».

ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 04.01.2024 року №2/24-к повідомив позивача, що для виплати додаткової грошової винагороди за час перебування у відпустці у зв`язку з лікуванням в період з 11.01.2023 по 09.02.2023 відсутні підстави, оскільки відсутні відомості про прибуття з лікування ОСОБА_1 , що унеможливлює визначити строки перебування на лікуванні.

ОСОБА_1 зазначає, що після проходження стаціонарного лікування відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 05.01.2023 №44 звернувся до командира з письмовим рапортом про надання йому відпустки за станом здоров`я і така відпустка йому надана, що узгоджується з архівною довідкою ГДА Міністерства оборони України від 13.11.2023 №309.

В подальшому, за погодженням з військовим командиром, 06.02.2023 начальником третього відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 видано направлення солдату військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 на медичний огляд ВЛК.

Відповідно до виписного епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 902/160 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я військової частини НОМЕР_1 в період з 15.02.2023 по 24.02.2023.

Позивач, вважаючи, що йому протиправно не виплачувалась додаткова винагорода в розмірі 100 000,00 грн, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу додаткової винагороди за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії є протиправною, а вимоги позивача обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 р. (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до вимог частини 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Згідно вимог статей 1 - 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 р. (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені більш високі норми щодо соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, ніж ті, що містить законодавство України, то застосовуються норми міжнародного договору.

Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, відповідно до пункту 1 якої установлено (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100 000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.

Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Тобто норми Постанови №168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Матеріалами справи встановлено, що архівною довідкою ГДА МОУ №309 від 13.11.2023 року підтверджується факт надання ОСОБА_1 відпустки для лікування на 30 діб з посиланням на рішення ВЛК А3120 №44 від 05.01.2023 року.

Крім того, в матеріалах справи міститься архівна довідка від 01.03.2023 №б/н ГДА МОУ, з якої вбачається, що в перевірених документах військової частини НОМЕР_2 документів службових розслідувань про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 щодо неприбуття в період з 11.01.2023 по 15.02.2023 у військову частину НОМЕР_2 не виявлено.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем до суду першої та апеляційної інстанції не надано жодних доказів про відкликання ОСОБА_1 з наданої відпустки на лікування військовим командиром.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Щодо доводів апелянта про те, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11.01.2023 №12 значиться, що позивач вибув на лікування і тим же наказом значиться про прибуття із відпустки солдата ОСОБА_1 , однак підтверджуючих документів, де проходив лікування позивачем не надано, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 05.01.2023 №44 вбачається, що солдат ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я 30 (тридцять) календарних днів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що не зазначення командиром військової частини дати прибуття солдата ОСОБА_1 з відпустки за станом здоров`я не може мати негативні наслідки для позивача, і не може впливати на його особисті права, оскільки матеріалами справи підтверджується факт отримання ним травми пов`язаної саме із захистом Батьківщини, тяжкості цієї травми за висновком ВЛК та потреби у відпустці за станом здоров`я 30 календарних днів.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив питання у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, судом повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженого рішення суду.

Зі змісту статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог п. 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністратиного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року в справі №620/5373/24 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Т.Р.Вівдиченко

Л.О. Костюк