Справа № 160/21814/24
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
12.08.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що позивач з 19.01.2018 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а отже в порядку п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області були відсутні повноваження на прийняття таких податкових-повідомлень рішень. Також позивач зауважив, що податкові повідомлення-рішення складені 24.06.2024 року та були направлені органом податкової служби 27.06.2024 року за податковий період 2020 року, а отже є такими, які складені та направлені в порушення норм підпункту 266.7.2. ст.266 Податкового кодексу України. Також позивач зауважив, що податкові повідомлення-рішення прийняті не в строк, встановлений законом. Крім цього відповідно до пп.266.4.2 п.266.4 ст.66 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Відповідно до примітки 2 додатку №1 до рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року №12/27 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» (чинне в 2020 році) яким визначено ставки податку на нерухоме майно, встановлено: житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб, а саме: квартира/квартири незалежно від їх кількості з площею від 60 кв.м. до 85 кв. м. оподатковуються податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за нульової ставкою (оподатковується на загальних підставах площа, що перевищує 85 кв.м.). Отже, враховуючи, що площа квартира, яка належала позивачу на праві приватної власності, загальною площею 79,1 кв.м. відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року №12/27 взагалі не підлягала оподаткуванню. На підставі зазначеного позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
14.08.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
30.08.2024 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиві відповідач зазначив, що за даними інформаційно - комунікаційної системи контролюючого органу позивач перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС (Придніпровська ДПІ), як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в свою чергу заяви про зміну податкової адреси ф.№5ДР, щодо зміни податкової адреси до контролюючого органу не надходило. Однак відповідач зауважує, що зміна адреси реєстрації без відповідної заяви за ф.5ДР, не являється підставою для зміни податкової адреси. Отже податковим законодавством передбачена та закріплена відповідна процедура інформування контролюючого органу щодо будь-яких змін даних платників податків, а позивачем така процедура інформування не була дотримана, а тому спірні податкові повідомлення-рішення є правомірні та не підлягають скасуванню. Крім цього відповідач вважає безпідставними посилання позивача на Примітку 2 додатку 1 до рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року №12/27 з огляду на наступне: рішенням Дніпровської міської ради від 23.05.2018 року №4/32 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 №12/27 «Про ставки пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» внесено зміни до рішення міської ради від 06.12.2017 №12/27, виклавши примітку 2 додатка 1 у новій редакції: «Примітка 2. Житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб - платників податку, а саме: квартира/квартири, їх частки, незалежно від їх кількості, загальна площа яких сумарно не перевищує 85 кв.м, оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за нульовою ставкою. Якщо житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб-платників податків податку, а саме: квартира/квартири, їх частки, незалежно від їх кількості, загальна площа яких сумарно перевищує 85 кв.м, то таке перевищення оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальних підставах. Щодо строку прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач зауважив, що податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу. (п.п 266.10.3 статті 266 ПКУ). На підставі зазначеного відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
02.09.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповіддю на відзив.
06.09.2024 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із запереченнями на відповідь на відзив.
17.09.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із додатковими поясненнями, в яких додатково зазначив, що відповідач, формуючи ППР в автоматичному режимі (як він зазначає) за тими ж податковими періодами та об`єктами нерухомості, формує по кілька ППР, не зважаючи на те, чи попереднє ППР сплачене чи оскаржується в судовому порядку, надсилає їх на адресу позивача, за якою він не зареєстрований вже 6 років, створюючи при цьому штучний податковий борг з усіма подальшими наслідками несплати якого. Такими діями Відповідач підтверджує свою некомпетентність, помилковість дій або, можливо, і умисні дії, пов`язані з упередженим ставленням до Позивача через оскарження винесених в 2023 році ППР, які були скасовані в адміністративному порядку.
10.10.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із додатковими поясненнями, в яких додатково зазначив, що відповідачем окрім порушень, про які зазначено в позові, відповіді на відзив та поясненнях позивача від 17.09.2024 року, ще й порушено строки винесення ППР, які передбачені Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №1204 від 28.12.2015 року.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
24.06.2024 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:
Непогоджуючись із вказаними податковими повідомлення-рішеннями, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Щодо доводів позивача про відсутність повноважень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.
Відповідно до пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України (далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Суд зазначає, що дійсно з огляду на положення пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.
Як встановлено судом податковою адресою позивача за відомостями контролюючих органів є: АДРЕСА_3 , при цьому адреса місця проживання позивача з 19.01.2018 року зареєстрована за наступною адресою: АДРЕСА_1 .
Однак суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до п.70.7 ст.70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно п.45.1 ст.45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Отже, законом встановлено обов`язок платника податків повідомляти контролюючий орган про зміну податкової адреси протягом місяця з дня, коли така зміна відбулася.
З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що доказів подання до податкового органу заяви про зміну податкової адреси з 19.01.2018 року позивачем не надано та не заперечується позивачем неподання такої заяви, суд приходить до висновку про необґрунтованість твердження позивача про відсутність у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області повноважень з прийняття спірних податкових рішень, оскільки їх прийняття та направлення здійснювалося у відповідності до вимог пп.266.7.2 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України, адже податковою адресою за відомостями контролюючих органів є: м. Дніпро, вул. Вологодська, 84.
Таким чином доводи позивача про відсутність повноважень у відповідача на прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є необґрунтованими та не можуть слугувати підставою для скасування даних податкових повідомлень-рішень.
Щодо доводів позивача про прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень із пропуском строку, суд зазначає наступне.
Відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Граничним строком нарахування грошових зобов`язань є 01.07.2021 року за базовий період 2020 рік.
Згідно пп.266.10.2, 266.10.3 п.266.10 ст.266 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Відповідно до п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Суд зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем 24.06.2024 року. Даними податковим повідомленням-рішенням визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за 2020 рік. Тобто в межах строку, встановленого пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.
Таким чином, відповідачем правомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення з урахуванням строку, зазначеного в пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 Податкового кодексу України.
В свою чергу, доводи позивача про порушення відповідачем строку, визначеного пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, не можуть свідчити про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки порушення вказаного строку може вплинути виключно на звільнення особи від відповідальності, передбаченої Податковим кодексом України за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, та не може свідчити про протиправність самої суми податкового зобов`язання.
Таким чином вказані доводи позивача не обумовлюють протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Щодо посилання позивача на примітку 2 додатку №1 до рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року №12/27 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста», суд зазначає наступне.
06.12.2017 року рішенням Дніпровської міської ради №12/27 установлено на території міста ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (додаток 1).
Відповідно до примітки 2 Додатку №1 до рішення Дніпровської міської ради №12/27 від 06.12.2017 року житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб, а саме: квартира/квартири незалежно від їх кількості з площею від 60 кв. м до 85 кв. м оподатковуються податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за нульовою ставкою (оподатковується на загальних підставах площа, що перевищує 85 кв. м).
Таке зменшення надається один раз на кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
23.05.2018 року рішенням Дніпровської міської ради №4/32 внесено зміни до рішення міської ради від 06.12.2017 №12/27 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста», виклавши примітку 2 додатка 1 у новій редакції:
«Примітка 2. Житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб - платників податку, а саме: квартира/квартири, їх частки, незалежно від їх кількості, загальна площа яких сумарно не перевищує 85 кв. м, оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за нульовою ставкою.
Якщо житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб - платників податку, а саме: квартира/квартири, їх частки, незалежно від їх кількості, загальна площа яких сумарно перевищує 85 кв. м, то таке перевищення оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальних підставах.
Дія абзацу першого цієї примітки не застосовується до житлової нерухомості, яка перебуває у власності фізичних осіб - платників податку, а саме: квартира/квартири, їх частки, незалежно від їх кількості, що використовується у підприємницькій діяльності».
Відповідно до пп.266.4.2 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.
З означеного вбачається, що Дніпровською міською радою встановлено пільгу з вказаного податку на об`єкти житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб - платників податку, а саме: квартира/квартири, їх частки, незалежно від їх кількості, загальна площа яких сумарно не перевищує 85 кв. м, та які оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за нульовою ставкою.
З вказаного податкового повідомлення-рішення вбачається площа квартири позивача 79,1 кв.м., що не заперечується сторонами, та незастосування нульової ставки при обрахуванні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, власниками об`єктів нежитлової нерухомості.
З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що відповідач мав розрахувати позивачу суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік за квартирою, розташоваю за адресою: АДРЕСА_2 , з урахуванням пільги не вказаний податок, встановленої рішенням Дніпровської міської ради №4/32 від 23.05.2018 року.
Таким чином суд доходить висновку, що вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на вищевикладене, су доходить висновку, що судовий збір у розмірі 40,12 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.2, 77, 78, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський