Справа № 638/13805/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 р.Справа № 638/13805/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Щурової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Семіряд І.В., м. Харків, повний текст складено 20.08.24 року по справі № 638/13805/24

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправної та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі по тексту УПП ДПП, відповідач), в якому просив суд:

- за наслідками розгляду визнати протиправною і скасувати постанову від 18.07.2024 серії ЕНА № 2627149 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , провадження по адміністративній справі закрити;

- справу розглядати у спрощеному провадженні із викликом сторін.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність спірної постанови від 18.07.2024 серії ЕНА № 2627149 про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 340 грн за порушення вимог п.п. «б» п. 8.4 ПДР України, як такої, що підлягає скасуванню з огляду на її прийняття за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Переконував, що викладений у спірній постанові висновок про невиконання водієм вимог п.п. «б» п. 8.4 ПДР України та знаку 2.1 «проїзд без зупинки заборонено» у повному обсязі спростовується наявним в матеріалах справи відеозаписом із нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано, зокрема, рух автомобіля позивача Opel Vectra білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснив зупинку та 30 секунд чекав проїзду інших транспортних засобів. При цьому, вбачається, що автомобіль позивача не створює жодних перешкод іншим учасникам дорожнього руху, та ніяким чином не створює передумов, які б змушували їх змінювати швидкість, напрямок руху чи вживати інших заходів для забезпечення власної безпеки чи безпеки інших громадян.

Крім того, з наданих позивачем фото та відеозапису, зроблених з напрямку руху, де останній був зупинений працівниками УПП ДПП, можна чітко розпізнати межі елементів дороги та розміщення учасників руху, що дає змогу водієві орієнтуватися під час керування транспортним засобом, зокрема для вибору безпечної швидкості та здійснення безпечного маневрування. При цьому, знак 2.2 «проїзд без зупинки заборонено», на який посилається відповідач, жодним чином не видно, оскільки його затуляють гілки дерева та листя. Аналогічним чином стоп-лінія у вказаному місці також не проглядається.

Разом з цим, згідно із ДСТУ 4100, дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, забезпечувалась зручність експлуатації і обслуговування, а також виключалось їх ненавмисне пошкодження. При цьому, вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення і ін.).

Додатково звернув увагу, що за змістом абзацу 2 пункту 2.2 ПДР, якщо безпосередньо перед перехрестям встановлено знак 2.2 «проїзд без зупинки заборонено», йому повинен передувати знак 2.1 «дати дорогу» з додатковою табличкою 7.1.2 «відстань до об`єкта». Натомість, у вказаному місці по вул. Чоботарській ані знак 2.1, ані додаткова табличка 7.1.2 не вставлені, що свідчить про відсутність в діях позивача ознак протиправності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.08.2024 у справі № 638/13805/24 у задоволені позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправної та скасування постанови відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.08.2024 у справі № 638/13805/24 скасувати повністю та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити, а саме скасувати постанову від 18.07.2024 серії ЕНА № 2627149 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 ; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1816 грн 50 коп (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень п`ятдесят копійок); розгляд даної справи провести за участю позивача.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин по справі, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зауважив, що позовна заява була сформована та подана в системі «Електронний суд» 28.07.2024 із використанням електронного кабінету. При цьому, у реквізитах відповідача було вказано код ЄДРПОУ Департаменту патрульної поліції 40108646, тобто саме суб`єкта, який є належним відповідачем. До того ж, наявною до матеріалів справи квитанцією № 1441978 від 28.07.2024 про доставку документів відповідачу у графі «кому доставлено» зазначено: «юридична особа, , назва: Департамент патрульної поліції, що в свою чергу, свідчить про те, що останній фактично бере участь у даній справі.

Крім того, ОСОБА_2 , який здійснював представництво інтересів відповідача під час судового розгляду у суді першої інстанції, зі змісту довіреності від 01.11.2023, є представником саме ДПП. Враховуючи, що у суду у процесі встановлення особи тих, хто прибув у судове засідання, перевірки повноважень посадових і службових осіб, їхніх представників, так само згодом і під час судового розгляду не виникло жодних зауважень щодо повноважень ОСОБА_2 , а тому висновок суду про звернення позову до неналежного відповідача не відповідає дійсності.

Зазначення у позовній заяві більш розгорнутої назви відповідача «Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції» за умови внесення належних офіційних реквізитів Департаменту патрульної поліції фактично є суто термінологічним нюансом, який не дає підстав для висновку, що позов заявлено до неналежного відповідача.

Також просив звернути увагу, що зазначення в якості відповідача саме УПП ДПП не було довільним, оскільки в оскаржуваній постанові у відповідній графі зазначено лише «інспектор 2 взвод 3 рота 4 бат. Управління патрульної поліції в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 . Водночас, жодної згадки про Департамент патрульної поліції у постанові немає.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.07.2024 інспектором 2 взводу 3 роти 4 батальйону Управління Патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2627149 відносно позивача у зв`язку з порушенням останнім ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Підставою для прийняття постанови слугувало не виконання водієм ОСОБА_1 18.07.2024 о 08-32 год. у м. Харкові по вул. Чоботарська, 27 вимоги дорожнього знаку 2.2. проїзд без зупинки заборонено, чим порушено п.8.4б ПДР.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про визнання протиправною і скасування постанови від 18.07.2024 серії ЕНА № 2627149 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , заявлено ОСОБА_1 до неналежного відповідача.

За висновком суду, заміна неналежного відповідача або залучення співвідповідача може здійснюватися до ухвалення рішення у справі за наявності відповідного клопотання учасника справи та за згодою позивача. Разом з цим, враховуючи те, що позивачем не заявлялось відповідного клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача, суд вважав за неможливо здійснити таку заміну без згоди позивача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

За приписами пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: як зокрема порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 у справі за №724/716/16-а.

Згідно з пунктами 1-4 Положення про Департамент патрульної поліції, затверджений Наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 73 ДПП є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку.

Повне найменування - Департамент патрульної поліції, скорочена назва - ДПП.

Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції (далі - підрозділи Департаменту патрульної поліції).

Департамент патрульної поліції організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що в якості відповідача у справі позивачем визначено Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, яке є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції без створення окремої юридичної особи.

З цього приводу слід зазначити, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення інспектори чи управління, які є структурними підрозділами відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, а саме Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до частини 3 статті 43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Колегія суддів зазначає, що оскільки Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції відповідно до статті 43 КАС України не окрема юридична особа, а територіальний (структурний) підрозділ ДПП, останній не має адміністративної процесуальної правосуб`єктності, а тому не може виступати відповідачем по справі.

Натомість, належним відповідачем, рішення якого оскаржує позивач, у даній справі має бути Департамент патрульної поліції, тобто, відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, проте, останній не був визначений позивачем, як відповідач у цій адміністративній справі, та не залучений судом першої інстанції в якості співвідповідача.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем заявлено позов до неналежного відповідача.

При цьому, посилання позивача на зазначення в позовній заяві коду ЄДРПОУ саме ДПП, як на підставу вважати звернення позову до належного відповідача, колегія суддів вважає помилковим, оскільки УПП ДПП не є самостійним органом та не містить власного коду ЄДРПОУ.

Представництво інтересів відповідача в суді ОСОБА_2 також не підтверджує факт звернення позову до належного відповідача, оскільки зі змісту наявної в матеріалах справи довіреності (а.с. 27), Департамент патрульної поліції уповноважив ОСОБА_2 у тому числі, але не виключно, представляти інтереси структурних підрозділів ДПП, зокрема управління ПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції, у судах.

До того ж, юридичну адресу позивачем зазначено саме Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, а не безпосередньо Департаменту патрульної поліції.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Частиною 3 статті 48 КАС України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (частина 4 статті 48 КАС України).

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду першої інстанції є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

Колегія суддів зауважує, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач вказує відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Так, суд першої інстанції, на виконання вимог ст. 48 КАС України, виявивши звернення позову до неналежного відповідача зобов`язаний вжити відповідних заходів та запропонувати сторонам подати відповідне клопотання про заміну неналежного відповідача на належного, або залучення співвідповідача, проте цього не зробив, чим фактично унеможливив позивачу реалізувати своє конституційне право на судовий захист.

Особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі відповідача має процесуальні права та процесуальні обов`язки, визначені КАС України.

За правилами частини 7 статті 48 КАС України заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.

Зокрема, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.

Така правова позиція щодо застосування норм процесуального права, зокрема, була висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18.

Крім того, колегія суддів зауважує, що позовні вимоги заявляє позивач, водночас адміністративний суд може, якщо вважатиме за потрібне, застосувати інший, аніж той, який зазначив позивач, спосіб захисту його прав та інтересів, який не суперечитиме закону і забезпечуватиме їхній ефективний захист. Вибір/застосування способу захисту порушених прав та інтересів детермінується через призму суті порушеного (суб`єктивного) права в рамках правовідносин, з яких виник спір.

Тож результативним обраний спосіб захисту порушеного права (у контексті цього спору) буде тоді, коли існуватиме взаємозв`язок між порушенням (суб`єктивного права особи) та (дозволеним, прийнятним) способом його захисту, водночас останній сприятиме вичерпному його поновленню. Однією з умов для досягнення такого результату є визначення належного відповідача/відповідачів за позовом, адже від цього значною мірою теж залежить ефективність захисту порушеного права (втілена у процедурі виконання судового рішення).

Колегія суддів зауважує, що у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження на здійснення дій щодо заміни відповідача на належного або залучення в якості співвідповідача на стадії апеляційного перегляду справи, що унеможливлює дослідження таких обставин під час апеляційного перегляду справи, у зв`язку із чим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, звернених до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

З огляду на вищевикладене та те, що судом при прийнятті оскаржуваного рішення було вірно визначено неналежність відповідача, однак не запропоновано сторонам здійснити заміну неналежного відповідача на належного, що в свою чергу, унеможливило позивачу захистити свої права, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.08.2024 у справі № 638/13805/24 слід змінити з підстав та мотивів відмови в задоволенні позову.

Одночасно колегія суддів роз`яснює позивачу його право повторно звернутися з адміністративним позовом до належного відповідача.

При цьому, слід звернути увагу апелянта на те, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягало у не вирішенні питання заміни неналежного відповідача або залучення другого відповідача призвело до відмови у задоволенні позову саме з вищенаведених підстав та мотивів, що в свою чергу не свідчить про відсутність порушеного права позивача у спірних відносинах або про пропуск позивачем строку звернення до суду у разі звернення з адміністративним позовом до належного відповідача.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.4 ст.241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.08.2024 по справі № 638/13805/24 змінити з підстав та мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова