Справа № 160/16572/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі відповідач-2), в якій позивач просить:
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи: згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.09.1979 є з 01.04.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998, з 01.04.2012 по 03.06.2013 та трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.10.1986 з 03.03.1992 по 08.12.1993,період роботи в колгоспі з 15.03.1990 по 19.10.1990,період здійснення підприємницької діяльності з 01.04.1999 по 31.12.2003;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області призначити та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня виникнення права на пенсію 01.11.2023.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ); розрахунку страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії 02.04.2024.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
До відзиву відповідач-1 долучив копію пенсійної справи позивача.
Відповідачем-2 подано відзив, в якому не погоджується з доводами, викладеними в позові, з наступних підстав. Позивач, 02.04.2024 звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно з принципом екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву позивача та надані ним документи розподілено для опрацювання на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області. За результатами розгляду заяви позивачу було прийнято рішення від 09.04.2024, яким відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. До страхового стажу не було зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_6 , оскільки на титульній сторінці дата народження дописана; період роботи з 03.03.1992 по 08.12.1993 відповідно до трудової книжки НОМЕР_7 , оскільки відсутня посада та підпис посадової особи, що вносила запис про звільнення; період роботи в колгоспі з 15.03.1990 по 19.10.1990 відповідно до довідки від 19.10.1990 №113, оскільки в довідці відсутня інформація про кількість відпрацьованих вихододнів та встановлений мінімум. Відповідач-2 звертає увагу на те, що позивача було повідомлено про необхідність надання уточнюючих довідок з посиланням на первинні документи, довідки про реорганізацію, а також уточнюючих довідок про фактично відпрацьовані вихододні та про встановлений мінімум трудової участі в колгоспі, довідки про реорганізацію, проте зазначені документи в матеріалах електронної пенсійної справи відсутні. Відтак, зарахувати до страхового стажу вказані спірні періоди роботи позивача відсутні законні підстави. Крім того, до страхового стажу не зараховано період ведення підприємницької діяльності з 18.04.1995 по 31.12.2003, оскільки в електронній пенсійній справі відсутні документи щодо системи оподаткування та сплати страхових внесків (частково зараховано як періоди роботи та відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування). Відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивача складає 27 років 7 місяців 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Таким чином, дії відповідача-2 є правомірними, а позовні вимоги позивача необґрунтованими та не підтверджені будь-якими доказами.
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзиви відповідачів не скористався.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_8 , виданого22.06.1999Павлоградським МВ УМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
02.04.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Відділ обслуговування громадян №23 (сервісний центр)) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 09.04.2024 №20 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутності необхідного страхового стажу.

Означене рішення від 09.04.2024 №20 обґрунтоване наступним.

Страховий стаж особи становить 27 років 7 місяців 12 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_6 , оскільки на титульній сторінці дата народження дописана; ?період роботи з 03.03.1992 по 08.12.1993 відповідно до трудової книжки НОМЕР_7 , оскільки відсутня посада та підпис посадової особи, що вносила запис про звільнення; ?період роботи в колгоспі з 15.03.1990 по 19.10.1990 відповідно до довідки від 19.10.1990 №113, оскільки в довідці відсутня інформація про кількість відпрацьованих вихододнів та встановлений мінімум. До страхового стажу не зараховано період ведення підприємницької діяльності з 18.04.1995 по 31.12.2003, оскільки в електронній пенсійній справі відсутні документи щодо системи оподаткування та сплати страхових внесків (частково зараховано як періоди роботи та відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування).

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 20 на дату звернення 02.04.2024 страховий стаж позивача становить 27 років 07 місяців 12 днів, до якого зараховано наступні періоди:

з 01.09.1979 по 28.06.1983 навчання у вищих/середн. НЗ 03 роки 09 місяців 28 днів;

з 03.07.1983 по 18.06.1985 військова служба строкова 01 рік 11 місяців 16 днів;

з 22.08.1985 по 14.04.1986 0 років 07 місяців 23 дні;

з 05.05.1986 по 11.08.1986 0 років 03 місяці 07 днів;

з 08.10.1986 по 10.02.1987 0 років 04 місяці 03 дні;

з 20.04.1987 по 21.07.1987 0 років 03 місяці 02 дні;

з 22.07.1987 по 20.10.1988 01 рік 02 місяці 29 днів;

з 21.10.1988 по 29.04.1990 01 рік 06 місяців 09 днів;

з 22.12.1993 по 07.10.1996 02 роки 09 місяців 16 днів;

з 08.10.1996 по 01.06.1997 0 років 07 місяців 24 дні;

з 01.01.1999 по 31.03.1999 0 років 03 місяці 0 днів;

з 01.01.2004 по 31.12.2005 01 рік 04 місяці 13 днів;

з 22.05.2006 по 30.06.2010 03 роки 02 місяці 10 днів;

з 01.07.2010 по 31.07.2010 0 років 0 місяців 06 днів;

з 01.08.2010 по 31.12.2010 0 років 04 місяці 13 днів;

з 01.01.2011 по 31.01.2011 0 років 01 місяць 0 днів;

з 01.02.2011 по 31.03.2011 0 років 02 місяці 0 днів;

з 01.04.2011 по 31.03.2012 01 рік 0 місяців 0 днів;

з 03.06.2013 по 01.12.2014 0 років 11 місяців 23 дні;

з 01.12.2014 по 30.11.2018 04 роки 0 місяців 0 днів;

з 04.12.2018 по 16.08.2021 02 роки 09 місяців 0 днів.

Не погодившись з рішенням про відмову у призначенні пенсії від 09.04.2024 №20 та з не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 03.03.1992 по 08.12.1993, з 01.04.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998, з 01.04.2012 по 03.06.2013, періоду роботи в колгоспі з 15.03.1990 по 19.10.1990, а також періоду ФОП з 01.04.1999 по 31.12.2003, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV), в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин.

За змістом статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

За змістом частини другої, третьої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно із пунктами «а», «б» статті 3 вказаного Закону право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом:

особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*, гіг-спеціалісти, які залучені резидентами Дія Сіті за гіг-контрактами відповідно до Закону України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні», - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України;

особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України;

Відповідно до статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 періоди роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства, зараховуються до стажу роботи за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ, інших документів про сплату страхових внесків або інформації Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пунктів 23, 24 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.

Довідки, видані колгоспами при залишенні членом колгоспу роботи, а також довідки, видані в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, можуть братися до уваги й тоді, коли вони не містять підстав видачі.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо відмови в призначенні пенсії за віком рішенням від 09.04.2024 №20, а також щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 03.03.1992 по 08.12.1993, з 01.04.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998, з 01.04.2012 по 03.06.2013, період роботи в колгоспі з 15.03.1990 по 19.10.1990, а також період провадження діяльності ФОП з 01.04.1999 по 31.12.2003.

З розрахунку стажу (форма РС-право) номер ПС: 20 на дату звернення 02.04.2024 вбачається, що до страхового стажу позивача не зараховані спірні періоди.

Щодо періодів з 03.03.1992 по 08.12.1993, з 01.04.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998, з 01.04.2012 по 03.06.2013, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що у позивача є дві трудові книжки: серії НОМЕР_1 , що оформлена 19.09.1979, та серії №6461881, що оформлена 08.09.1986.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.09.1979, позивач у спірні періоди працював на наступних посадах та у таких підприємствах:

з 01.04.1992 по 06.10.1994 директором Малого підприємства «Україна», смт. Юріївка, Дніпропетровська область (записи №№16-17);

з 07.10.1994 по 01.09.1995 заступником директора ТОВ «Пріус» (записи №№18-19);

з 02.09.1995 по 17.03.1997 заступником директора Павлоградської філії «Росукрнафтопродукт» (записи №№20-21);

з 01.10.1997 по 29.12.1999 - директором ПП «Фірма «Дует» (записи №№22-23);

з 22.05.2006 по 01.11.2009 директором ПП «Донбаспетролеумсервіс» (записи №№24-25);

з 02.11.2009 по 03.06.2013 директором ПП «Неман ХХІ» (записи №№26-27).

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.10.1986, позивач у спірні періоди працював на наступних посадах та у таких підприємствах:

з 03.03.1992 по 08.12.1993 комерційним агентом Малого підприємства «Україна» смт. Юріївка, Дніпропетровська область (записи №№5-6);

з 22.12.1993 по 08.10.1996 продавцем в магазині №5 «Паловградський» Дніпропетровського лікеро-горілчаного заводу (записи №№7, 8);

з 08.10.1996 по 01.06.1997 продавцем в магазині №5 «Павлоградський» Приватної фірми «Аванти» (записи №№9, 10).

Отже, записами трудових книжок позивача підтверджено його трудову діяльність з 03.03.1992 по 08.12.1993, з 01.04.1992 по 06.10.1994, з 01.10.1997 по 29.12.1999, з 02.11.2009 по 03.06.2013, трудові книжки в частині вказаних періодів оформлені у відповідності до вимог законодавства, вказані записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу, звільнення, а також печатки підприємств.

В якості підстави для відмови у зарахуванні періодів роботи з 01.04.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998, з 01.04.2012 по 03.06.2013відповідачем-2 в оспорюваному рішенні зазначено, що в трудовій книжці серії НОМЕР_9 від 19.09.1979 дата народження на титульній сторінці дописана, а період роботи з 03.03.1992 по 08.12.1993 не зарахований згідно з трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.10.1986, оскільки відсутня посада та підпис посадової особи, що вносила запис про звільнення.

Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача-2, оскільки такі зауваження відповідача до трудової книжки є цілком безпідставними та жодним чином не обґрунтовані.

Законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи. При цьому, обов`язок щодо заповнення трудових книжок, внесення виправлень покладено саме на роботодавця, а не працівника.

Так, на момент заповнення трудових книжок позивача була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. В трудову книжку вносяться: дані про робітника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність. (п. 2.2 розділу 2 Інструкції №162).

Пунктом п. 2.3. розділу 2 Інструкції №162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні повністю відповідати тесту наказу (розпорядження).

З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) в трудову книжку про прийом на роботу, переводах на іншу постійну роботу і звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки під підпис в особовій картці (п.2.4. розділу 2 Інструкції).

Згідно із п.2.11. розділу 2 Інструкції передбачено, що першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи печатка відділу кадрів), яким вперше заповнювалась трудова книжка.

Відповідно до пункту 18 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Аналогічні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки», за змістом пункту 4 якої відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З наведених норм права слідує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів та засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Разом з цим, суд знову звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Із титульної сторінки трудової книжки серії НОМЕР_6 вбачається, що вона оформлена з 19.09.1979 на ім`я ОСОБА_1 , міститься дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відповідає даті народження позивача згідно із паспортними даними позивача (паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 ).

З наявних матеріалів справи внесення виправлень до зазначеного документа не встановлено, при цьому належність запису щодо дати народження позивача « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не викликає сумнівів.

Поряд з цим, на першій сторінці трудової книжки серії НОМЕР_6 від 19.09.1979 міститься печатка підприємства, записи №5 та №6 трудової книжки НОМЕР_7 про прийняття позивача на посаду комерційного агента Малого підприємства «Україна» смт. Юріївка Дніпропетровська та звільнення з посади за власним бажанням вчинені на підставі наказів про підприємству №16 від 03.03.1992 та №112 від 08.12.1993 відповідно, містять печатку підприємства, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудових книжок в частині спірних періодів позивача містять неправдиві або недостовірні відомості. Тому зазначені відповідачем недоліки, як-то дати народження власника трудової книжки на титульній сторінці дописана та відсутня посада та підпис посадової особи, що вчинила запис про звільнення, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів трудової діяльності позивача згідно із трудовими книжками.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність заповнення трудової книжки.

Посилання відповідача-1 у відзиві на те, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Довідка ОК-5) відсутні відомості про нарахований дохід та сплачені внески за період з 01.04.2012 по 03.06.2013, тому такий період не зарахований до страхового стажу, не враховуються судом, оскільки такі обставини не були підставою для відмови у зарахуванні до страхового стражу вказаного періоду згідно із рішенням від 09.04.2024 №20, що є предметом спору у справі.

За таких обставин, відмовляючи позивачу у зарахуванні періодів роботи з 03.03.1992 по 08.12.1993, з 01.04.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998, з 01.04.2012 по 03.06.2013 до його страхового стажу, відповідач-2 діяв протиправно.

При цьому, суд враховує, що вказані спірні періоди трудової діяльності частково пересікаються (збігаються). Водночас, відповідно до положень статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж враховується в одинарному розмірі.

З урахуванням викладеного, з метою відновлення порушеного права суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 03.03.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998 та з 01.04.2012 по 03.06.2013, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача у даному випадку є належним та це необхідне для ефективного захисту цього порушеного права.

За змістом частин першої, другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову в призначенні пенсії від 09.04.2024 №20 прийняте не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, тобто не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо періоду роботи в колгоспі з 15.03.1990 по 19.10.1990.

Суд зазначає, що враховуючи приписи частини другої статті 56 Закону №1788-XII та пункту 5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310,з метою врахування стажу роботи у колгоспі заявнику до пенсійного фонду, за загальним правилом, необхідно надати трудову книжку колгоспника, де зазначається, скільки днів на рік потрібно було працювати і скільки людина фактично відпрацювала. Або, у випадку відсутності трудової книжки колгоспника або в разі відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

На підставі вказаної інформації орган пенсійного фонду приймає відповідне рішення: якщо норма виконана, то відповідний рік до стажу зараховують повністю. Якщо ж трудоднів було менше, ніж передбачено у конкретному році, то до стажу зараховують лише ці трудодні, тобто фактичну тривалість роботи.

Позивачем не надавалась трудова книжка колгоспника.

Відомостей про роботу позивача у колгоспі з інформацією про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в колгоспі, тобто кількість вироблених трудоднів, не містять і трудові книжки серії НОМЕР_9 від 19.09.1979 та НОМЕР_2 від 08.10.1986.

Як вбачається з пенсійної справи, позивачем на підтвердження роботи в колгоспі позивачем надавалась довідка №113 від 19.10.1990, що видана Правлінням колгоспу ім. Кірова Павлоградського району Дніпропетровської області, за змістом якої ОСОБА_1 дійсно працював в даному господарстві за договором на вирощувані цибулі з 15.03.1990 по 19.10.1990.

Однак, довідка №113 від 19.10.1990 не містить відомостей про кількість відпрацьованих позивачем вихододнів та встановлений мінімум.

Суд зазначає, що наявність у довідці лише відомостей про період роботи в колгоспі з 15.03.1990 по 19.10.1990 не може бути достатньою для обрахунку стажу роботи в колгоспі, оскільки, як вже зазначалось судом, при обчисленні стажу роботи в колгоспі, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Зважаючи на викладене, відсутність відомості про відпрацьовані людинодні та встановлений мінімум участі у сільськогосподарській діяльності унеможливлює визначення питання щодо того, чи виконана норма роботи, а відтак і визначення питання про зарахування повністю відповідного періоду чи за фактичною тривалістю.

За вказаних обставин, відповідач-2 правомірно не зарахував спірні періоди роботи в колгоспі до страхового стажу, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду ФОП з 01.04.1999 по 31.12.2003, суд зазначає про наступне.

Відповідно до підпункту 1) пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 встановлено, що для підтвердження страхового стажу до 01.01.2004 подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 № 637, а за період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Таким чином, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата страхових внесків (єдиного внеску). При цьому, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж, можуть бути документи про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України або наявність спеціального торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян тощо.

Позивачем для підтвердження провадження ним підприємницької діяльності упродовж спірного періоду надано до позовної заяви довідку від 05.11.1997 №782 про взяття на облік платника податків, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 18.04.1995 серії НОМЕР_3 , повідомлення про реєстрацію платника страхових внесків, що видане 27.08.2004 Центром зайнятості, повідомлення про реєстрацію страхувальника, видане 31.08.2004 Павлоградською міжрайонною виконавчою дирекцією Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, страховане свідоцтво, що видане 31.08.2024 Відділенням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлоград, довідку (форми ОК-5) із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також лист Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 14.05.2024 №33966/6/04-36-19-03-33.

Однак, надані повідомлення про реєстрацію платника страхових внесків та страхувальника, страхове свідоцтво датовані 27.08.2004 та 31.08.2004, а відтак не обґрунтовують спірних відносин.

Надана довідка (форми ОК-5) із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не містить відомості про сплату позивачем страхових внесків у спірний період (з 01.04.1999 по 31.12.2003). А у листі від 14.05.2024 №33966/6/04-36-19-03-33Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області повідомлено про відсутність можливості надати інформацію щодо сплати єдиного внеску за період з 10.07.1995 по 31.07.2009.

При цьому, доказів наявності спеціального торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, квитанцій про сплату фіксованого податку (доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ) протягом спірного періоду позивачем не надано та матеріали справи не містять, в тому числі доказів надання їх до Пенсійного фонду разом із заявою про призначення пенсії від 02.04.2024.

Суд зазначає, що сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем та перебування на обліку як платника податків без підтвердження провадження підприємницької діяльності та сплати відповідних внесків, не може бути достатньою підставою для зарахування позивачу до його страхового стажу спірних періодів підприємницької діяльності з 01.04.1999 по 31.12.2003, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язати призначити та виплатити пенсію за віком з дня виникнення права на пенсію 01.11.2023, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Як убачається з матеріалів справи, спір стосується наслідків розгляду відповідачем-2 заяви позивача від 02.04.2024 про призначення пенсії за віком у вигляді рішення від 09.04.2024 №20, яке скасовано судом як протиправне.

При цьому, суд зобов`язав відповідача-2 зарахувати до страхового стажу позивача періодів його роботи з 03.03.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998 та з 01.04.2012 по 03.06.2013.

На час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку страхового стажу з урахуванням зобов`язальних вимог суду.

Суд зазначає, обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, враховуючи дискрецію пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу, необхідного для призначення пенсії, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 02.04.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення. Суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Позовні вимоги в частині призначити з 01.11.2023та виплатити пенсію не підлягають задоволенню, оскільки є такими, що заявлені передчасно. Позаяк, на час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку страхового стажу з урахуванням зобов`язальних вимог суду. Поряд з цим, в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише реально порушені права, захист не порушених прав не узгоджується із завданням та принципами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем-2 не доведено правомірності своїх дій (рішення) у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 судових витрат зі сплати судового збору в сумі 484,50 грн., оскільки рішенням саме цього суб`єкта владних повноважень порушено права та інтереси позивача.

Керуючись ст.ст.9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (; місцезнаходження: 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83А) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (; місцезнаходження: 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83А) від 09.04.2024 №20 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (; місцезнаходження: 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83А) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до страхового стажу періоди роботи з 03.03.1992 по 21.12.1993, з 01.10.1997 по 29.12.1998 та з 01.04.2012 по 03.06.2013.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (; місцезнаходження: 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83А) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) від 02.04.2024 про призначення пенсії за віком із урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (; місцезнаходження: 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83А) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 484,50грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні 50 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова