Справа № 440/9201/24
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2024-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 рокум. ПолтаваСправа № 440/9201/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора та Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /надалі позивач, ОСОБА_1 / звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу Генерального прокурора /надалі відповідач-1/ та Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора /надалі відповідач-2/ про визнання протиправним та скасування рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 03 липня 2024 року про неуспішне проходження прокурором першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 атестації за результатами проведення третього етапу (співбесіди) /а.с. 1-7 т. 1/.

Позов обґрунтований тим, що з 29 травня 2006 року позивач безперервно працювала в органах прокуратури України, у тому числі з 25 грудня 2012 року в Генеральній прокуратурі України на посадах прокурора відділів. На виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX та Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 03 жовтня 2019 року № 221, позивачем у строк до 15 жовтня 2019 року подано заяву про допуск до проходження атестації, в якій вона підтвердила своє бажання пройти атестацію, вказавши на ознайомлення та погодження з усіма умовами та процедурами проведення атестації. Надалі, у період з 18 жовтня 2019 року по 20 лютого 2020 року позивач перебувала на лікарняному по вагітності та пологах, а з 21 лютого 2020 року у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яку двічі продовжувала за медичними показниками дитини, а тому з об`єктивних причин атестацію не проходила. Перебуваючи у декретній відпустці 28 квітня 2023 року позивачем подано заяву до Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора про включення до графіку для найскорішого проходження атестації. 21 серпня 2023 року позивач успішно пройшла перший етап атестації, 12 вересня 2023 року другий та була допущена до наступного етапу співбесіди. Третій етап атестації співбесіду позивачу було призначено на 03 травня 2024 року. Під час співбесіди після виконання позивачем практичного завдання та тридцяти хвилин співбесіди Кадровою комісією Офісу Генерального прокурора 03 травня 2024 року прийнято рішення про продовження співбесіди в іншу дату. 03 липня 2024 року за результатами продовженої співбесіди кадровою комісією Офісу Генерального прокурора оголошено про «неуспішне» проходження позивачем атестації. 04 липня 2024 року на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора в розділі «Оголошення» розміщено повідомлення про результати співбесід прокурорів за 03 липня 2024 року, де зазначено, що позивач «неуспішно» пройшла атестацію. З вказаним рішенням кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 03 липня 2024 року позивач не погоджується, вважаючи, що членами кадрової комісії Офісу Генерального прокурора у порушення вимог Порядку проведення атестації прокурорів безпідставно та систематично, в зухвалій формі, ставилися питання, які не входять до їх повноважень. На неодноразові зауваження позивача з цього приводу комісія не реагувала. Упродовж проведення співбесіди кадровою комісією ставилися питання виключно щодо задекларованого нею майна та порядку отримання Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Жодного питання стосовно роботи позивача, напрацювань, досягнень, наявності заохочень або стягнень їй не ставилося. За період проходження позивачем третього етапу атестації кадрова комісія надіслала 3 запитальники з переліком 39 запитань стосовно її декларацій, на що отримала розгорнуті відповіді із копіями відповідних документів, а також з посиланнями на усталену практику Верховного Суду з питань проведення атестації прокурорів, в якій Верховний Суд виснував єдину правову позицію, що обсяг повноважень НАЗК, визначених Законом № 1700-VII, та кадрових комісій, утворених відповідно до положень Закону №113-IX, та встановлений Законом № 1700-VII порядок перевірки декларацій та передбачена Законом № 113-IX процедура атестації є різними процедурами, які мають різні правові наслідки та не підміняють одна одну.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано докази.

Відповідач-1 позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 63-95 т.1/ зазначив, що у період з 30 жовтня 2019 року до 02 жовтня 2023 року позивач перебувала у соціальних відпустках у зв`язку з народженням та доглядом за дитиною. Після виходу із соціальної відпустки рішенням кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 09 серпня 2023 року позивача допущено до проходження атестації. Позивач успішно пройшла перші два етапи атестації, у зв`язку із цим її було допущено до наступного етапу атестації - проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. На підставі рішення кадрової комісії від 03 травня 2024 року (протокол № 81) співбесіду продовжено. Рішенням кадрової комісії від 25 червня 2024 року (протокол № 89) ОСОБА_1 включено до графіку проведення співбесід та призначено співбесіду на 03 липня 2024 року. З чинного законодавства вбачається, що кадровим комісіям надано право витребовувати інформацію в державних органах та органах державної влади щодо прокурорів, які проходять третій етап атестації - співбесіду, а також передбачена можливість використовувати будь-які відомості, що можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності, що отримані від фізичних та юридичних осіб. При цьому кадровим комісіям Законом не заборонено використовувати інформацію, наявну у відкритих джерелах, як то Єдиний державний реєстр декларацій, Державний реєстр речових прав нерухоме майно тощо. На підставі досліджених матеріалів атестації кадровою комісією відповідно до пунктів 13, 17 розділу II Закону №113-ІХ, пункту 16 розділу IV Порядку №221 прийнято рішення від 03 липня 2024 року № 2 про неуспішне проходження позивачем атестації. Так, як зазначено у рішенні, у кадрової комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності ОСОБА_1 вимогам професійної етики та доброчесності. Оскаржуване рішення кадрової комісії від 03 липня 2024 року № 2 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом та пропорційності. Необґрунтованими є доводи позивача про те, що кадровою комісією спірне рішення прийнято з перевищенням повноважень, оскільки перевірка декларацій є виключною компетенцією Національного агентства з питань запобігання корупції.

Відповідач-2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У відповіді на відзив /а.с. 256-263 т.2/ позивач зазначила, що доводи відповідача-1 є безпідставними, оскільки під час проведення співбесіди кадровою комісією пропущено таку її складову, як дослідження матеріалів атестації. Будь-якого послідовного обговорення матеріалів з нею також не проводилося. Уся співбесіда полягала виключно у питаннях-відповідях щодо її декларацій. Жодного іншого питання, на кшталт щодо трудової діяльності в органах прокуратури, компетентності, напрацювань, досягнень, наявності заохочень, відсутності за весь період роботи в органах прокуратури будь-яких стягнень, скарг, або іншої інформації, яка б свідчила про порушення нею Присяги прокурора, Правил прокурорської етики, фактів, які б могли дискредитувати, як прокурора, недотримання обмежень, передбачених антикорупційним законодавством, недостовірність декларування майна, будь-якої інформації правоохоронних та інших державних органів стосовно неї тощо, кадрова комісія не ставила та не обговорювала під час проведення третього етапу атестації співбесіди, навіть незважаючи на те, що певну інформацію із зазначених питань було викладено у відповіді на другий запитальник. Таким чином, Кадровою комісією Офісу не був застосований комплексний підхід при проведенні співбесіди, а саме: рішення ґрунтується виключно на тому, що нею не надано певні документи, які в силу об`єктивних та незалежних від неї причин, позивач надати не в змозі. Натомість всі пояснення нею надані у відповідях на Запитальники кадрової комісії.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12, статей 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури з 29 травня 2006 року /а.с. 3-7, 90-199 т.2/, а згідно наказу Генеральної прокуратури України №372ц від 06 травня 2019 року /а.с. 179 т.2/ радника юстиції ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України.

15 жовтня 2019 року на підставі пункту 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» ОСОБА_1 подала заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію для прокурорів Генеральної прокуратури /а.с. 181-182 т.2/.

Згідно із наказом Генеральної прокуратури України №4402-вц від 29 жовтня 2019 року /а.с. 183 т.2/ ОСОБА_1 надано відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами з 30 жовтня 2019 року до 20 лютого 2020 року.

Згідно із наказом Генеральної прокуратури України №295-вц від 18 лютого 2020 року /а.с. 186 т.2/ ОСОБА_1 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21 лютого 2020 року до 28 грудня 2022 року.

Згідно із наказами Офісу Генерального прокурора №2977-вц від 15 грудня 2022 року та №1454-вц від 22 червня 2023 року /а.с. 191, 194 т.2/ ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, з 29 грудня 2022 року до 28 червня 2023 року та з 29 червня до 28 грудня 2023 року.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 25 вересня 2023 року наказом Офісу Генерального прокурора №3094-вц від 26 вересня 2023 року /а.с. 197 т.2/ прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 , яка перебувала у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, наказано вважати такою, що стала до роботи з 02 жовтня 2023 року.

Наказом Офісу Генерального прокурора №1129ц від 26 вересня 2023 року /а.с. 199 т.2/ прокурору першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 , посаду якої ліквідовано наказом Генерального прокурора від 27 листопада 2019 року №91шц, тимчасово визначено робоче місце в Департаменті нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора.

Згідно матеріалів справи /а.с. 203-204 т. 2/ після виходу із відпустки рішенням Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 09 серпня 2023 року (протокол №52) ОСОБА_1 була допущена до проходження атестації. За результатами успішного складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, а також іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки ОСОБА_1 була допущена до співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Рішенням Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 19 квітня 2024 року затверджено графік співбесід прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України на 3 травня 2024 року /а.с. 115, 133-134 т.1/, до якого включено також ОСОБА_1 .

03 травня 2024 року Кадровою комісією Офісу Генерального прокурора проведено написання практичних завдань прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України /а.с. 135-139 т.1/, зокрема ОСОБА_1 .

Згідно з протоколом засідання Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора №81 від 03 травня 2024 року /а.с. 130-132 т.1/ за результатами розгляду питання 2 порядку денного «Проведення співбесід з прокурорами та слідчими, включеними комісією до графіку співбесід на 03.05.2024», зокрема, вирішили враховуючи об`єктивну необхідність з`ясування додаткової інформації (зокрема щодо підстав набуття рухомого та нерухомого майна, джерел доходів матері атестуємої), яка виникла у ході проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, ухвалити рішення про продовження співбесіди із ОСОБА_1 .

Рішенням Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 14 травня 2024 року затверджено графік співбесід прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України на 24 травня 2024 року /а.с. 128-129 т.1/, до якого включено також ОСОБА_1 .

Згідно з протоколом засідання Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора №87 від 24 травня 2024 року /а.с. 125-127 т.1/ за результатами розгляду питання 2 порядку денного Про фіксацію фактів неявки прокурорів на співбесіду з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, зокрема, вирішено зафіксувати факт неявки 24 травня 2024 року прокурора ОСОБА_1 на співбесіду з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Голові кадрової комісії Офісу Генерального прокурора повідомлено листом начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби (вх. 07/1/1-40884ВЕ-24 від 29 травня 2024 року) /а.с. 121 т. 1/ про направлення заяви ОСОБА_1 , направленої до кадрової комісії Офісу Генерального прокурора (вхідний « 119086-24 від 24 травня 2024 року), про неможливість у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю прийняти участь у проведенні співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівні володіння практичними уміннями та навичками прокурора /а.с. 122-124 т.1/.

Рішенням Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 25 червня 2024 року затверджено графік співбесід прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України на 03 липня 2024 року /а.с. 119-120 т.1/, до якого включено також ОСОБА_1 .

Згідно з протоколом засідання Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора №90 від 03 липня 2024 року /а.с.117-118 т.1/ за результатами розгляду питання 3 порядку денного Проведення співбесід з прокурорами та слідчими, включеними комісією до графіку співбесід на 03.07.2024, зокрема, вирішено врахувати результати виконання практичного завдання та проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, ухвалити рішення про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 (голосували: «за» - 3, «проти» - 3).

03 липня 2024 року Кадровою комісією Офісу Генерального прокурора прийнято рішення №2 «Про неуспішне проходження прокурором атестації» /а.с. 98-113 т.1, 203-218 т.2/, яким керуючись пунктами 13, 17 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури та пунктом 6 розділу І, пунктом 16 розділу IV Порядку проходження прокурором атестації, затвердженим Наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року №221 «Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації» під час проведення співбесіди Кадрова комісія Офісу Генерального прокурора (далі - Комісія) з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 вимогам професійної етики та доброчесності прокурора.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що: «III. Мотиви ухвалення рішення та висновки Комісії. Щодо законності джерел походження коштів на житловий будинок, що безоплатно належить прокурору та членам її сім`ї на праві користування.

У щорічних деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), поданих за 2018-2023 роки, прокурор ОСОБА_1 вказала, що з 01.06.2018- їй та членам її сім`ї належить право користування земельною ділянкою площею 116 кв.м. та житловим будинком площею 112,7 кв.м., що знаходяться у с. Ходосівка Обухівського району Київської області. Власником земельної ділянки та житлового будинку є матір прокурора, ОСОБА_2 . При цьому, у деклараціях за 2020-2023 роки вказано, що вартість земельної ділянки становить 21000 грн. Інформація про вартість житлового будинку відсутня в деклараціях прокурора.

У відповіді на надісланий письмовий запитальник Комісії прокурор повідомила, що вищевказаний житловий будинок розташований у житловому комплексі Нова Конча-Заспа, збудований у форматі таунгаузу, має два поверхи та мансарду.

У відповідь на запитання Комісії прокурор надала копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.05.2017, за яким ОСОБА_2 придбала вказану земельну ділянку площею 116 кв.м. за 21000 грн, а також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок площею 112,7 кв.м., згідно з яким ОСОБА_2 набула право власності на цей житловий будинок з 11.07.2017.

Під час співбесіди прокурор повідомила, що ремонтні роботи в будинку тривали з 2017 по 2018 роки, та що ні ОСОБА_2 , ні будь-хто інший не проживав у ньому до того, як в будинку почали проживати прокурор та члени її сім`ї.

Також прокурор зазначила, що житловий будинок був побудований, а не придбаний, оцінка його вартості при введенні в експлуатацію не проводилась, тому документи щодо його оціночної, ринкової або іншої вартості відсутні.

На запитання Комісії щодо вартості будівництва житлового будинку прокурор повідомила, що їй невідомо скільки коштів було витрачено на будівництво, оскільки питанням введення в експлуатацію будинку займався чоловік її матері, а жодних документів, які би могли підтвердити вартість витрачених коштів на будівництво ні в неї, ні в її матері немає. Так само за словами прокурора їй невідома вартість ремонтних робіт у будинку, а документів стосовно цих робіт у неї та її матері немає.

При цьому, у відповідь на запитання Комісії щодо джерел походження коштів на будівництво будинку, прокурор зазначила, що будинок будувався як за рахунок власних коштів ОСОБА_2 , так і за рахунок спільних сумісних коштів ОСОБА_2 та її чоловіка. Мета оформлення права власності будинку на ОСОБА_2 прокурору невідома, однак на її думку, це є щирим проявом кохання з боку її чоловіка. Жодного іншого пояснення чи утвердження законності джерел походження коштів на будівництво будинку прокурор не надала.

Комісія враховує, що об`єкти нерухомого майна є дорогоцінними активами, що зумовлює важливість дослідження інформації про їхню вартість та/або витрати на їх набуття. Так, відповідно п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону України Про запобігання корупції інформація про всі об`єкти нерухомості, на які у суб`єкта декларування є майнові права, підлягає включенню до декларації, що пов`язано з особливою важливістю цих об`єктів для цілей антикорупційного законодавства. Інформація про такі об`єкти є окремим предметом дослідження під час атестації прокурорів, оскільки вона безпосередньо пов`язана з перевіркою дотримання прокурором вимог професійної етики та доброчесності.

Втім, у відповідь на запити Комісії прокурор не повідомила інформацію ні про вартість будівництва будинку, ні про вартість ремонтних робіт, ні інформацію, що могла би підтвердити законність джерел походження коштів на будівництво та ремонт будинку, в якому вона та члени її сім`ї безоплатно проживають з 2018 року.

Комісія звертає увагу, що згідно з практикою Верховного Суду прокурор, який проходить атестацію, має сприяти кадровій комісії у з`ясуванні його відповідності вимогам доброчесності та професійної етики. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23.02.2023 у справі № 260/2635/20:

У межах процедури атестації прокурор повинен не тільки надати пояснення з приводу питань, які виникли до нього у членів комісії, а й у разі необхідності маючи намір довести відповідність його вимогам доброчесності бути готовим надавати відповідні докази на підтвердження своїх пояснень, які б спростували сумніви комісії щодо невідповідності його цьому критерію (п.88).

У рішеннях ЄСПЛ у справах Тhапzа проти Албанії (п. 153), Sеvdari проти Албанії (п. 85) та Nikehasani проти Албанії (п. 117) вказано, що певні порушення з боку публічних службовців при виконанні ними своїх обов`язків, пов`язаних з декларуванням активів, можуть загалом вважатися серйозними. До таких порушень можуть належати, серед іншого, нездатність обґрунтувати набуття дорогоцінних активів за рахунок законних і достатніх доходів або заощаджень, наявних на момент придбання.

У рішенні ЄСПЛ у справі Тhапzа проти Албанії ЄСПЛ дійшов до висновку, що хоча самі активи, які належали заявнику на праві власності або користування на момент подання декларації, не викликали сумнівів під час процедури оцінювання, джерела, які були використані (принаймні частково), для їх придбання, викликали сумніви щодо цього майна в контексті законності його походження та дотримання вимог фінансової доброчесності (п. 156).

У рішенні по справі Nikehasani проти Албанії ЄСПЛ підтримав висновок національного органу, що заявник не довів законність значної частини джерел походження коштів, використаних для придбання належного йому об`єкта нерухомості (п. 121).

Таким чином, оскільки прокурор не повідомила інформацію про вартість будівництва будинку та вартість проведення у ньому ремонтних робіт, не надала жодного підтвердження законності джерел походження коштів на витрати щодо будівництва та ремонту, Комісія має обґрунтований сумнів щодо законності джерел походження коштів на будівництво та ремонт житлового будинку площею 112,7 кв.м., в якому прокурор та члени його сім`ї безоплатно проживають з 2018 року.

ІV. Рішення Комісії

Враховуючи вищезазначені обґрунтовані сумніви як окремо, так і в сукупності, Комісія дійшла висновку про невідповідність прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 вимогам професійної етики та доброчесності прокурора.

У зв`язку з цим, прокурор першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 неуспішно пройшла атестацію.».

Не погодившись з рішенням Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора «Про неуспішне проходження прокурором атестації» №2 від 03 липня 2024 року, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються організація і діяльність прокуратури.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру" №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1697-VІІ організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України Про прокуратуру (у редакції, діючій до внесення змін Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-IX) систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" /надалі - Закон № 113-IX/, який набрав чинності 25 вересня 2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури та у зв`язку з цим внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до Закону України Про прокуратуру.

Так, відповідно до підпункту 2 пункту 21 Закону № 113-IX у Законі України "Про прокуратуру" (Відомості Верховної Ради України, 2015 р., № 2 - 3, ст. 12 із наступними змінами) у статті 7: у частині першій: пункт 1 викласти в такій редакції: "1) Офіс Генерального прокурора"; у пункті 2 слово "регіональні" замінити словом "обласні"; у пункті 3 слово "місцеві" замінити словом "окружні"; пункт 4 виключити.

Отже, згідно з частиною першою статті 7 Закону України Про прокуратуру (у редакції Закону України від 19 вересня 2019 року № 113-IX) систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Отже, процедура реформування органів прокуратури розпочата з дня набрання чинності Законом № 113-IX та вищенаведеними нормами цього Закону визначено основну її умову, а саме: проходження прокурорами атестації з метою подальшого несення служби в органах прокуратури.

Пунктами 9-14, 16 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ (у відповідній редакції) встановлено, що атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація прокурорів включає такі етапи:

1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди;

2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.

Графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

За результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Відповідно до пункту 17 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ (у редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного рішення) кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів, крім випадків її проходження прокурорами та слідчими органів прокуратури, зазначеними в підпункті 3 пункту 7 цього розділу, забороняється.

Пунктом 18 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ передбачено, що у разі успішного проходження атестації прокурор за умови наявності вакансії та за його згодою може бути переведений Генеральним прокурором на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, а керівником обласної прокуратури - на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі та в окружній прокуратурі, яка розташована у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури. При цьому переведення прокурора може бути здійснено в орган прокуратури, що є рівнозначним, вищим або нижчим щодо органу прокуратури, в якому він обіймав посаду прокурора на день набрання чинності цим Законом, з урахуванням вимог щодо стажу роботи в галузі права, визначених у статті 27 Закону України "Про прокуратуру". При переведенні на посаду прокурора окружної прокуратури вимоги щодо стажу, передбачені частиною першою статті 27 Закону України "Про прокуратуру", не поширюються на прокурорів військових прокуратур, які успішно пройшли атестацію.

На виконання норм розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ Генеральним прокурором 03 жовтня 2019 року виданий наказ №221 "Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації" /надалі Порядок № 221 у відповідній редакції/.

Відповідно до пунктів 1, 5-10 розділу I Порядку №221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація включає такі етапи:

1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

За результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Заява, вказана у пункті 9 розділу I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно).

Заява підписується прокурором особисто.

Судовим розглядом встановлено, що 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про переведення її на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію /а.с. 181- 182 т. 2/.

У вказаній заяві позивач зазначила, що з умовами та процедурами проведення атестації, визначеними у Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженому наказом Генерального прокурора, ознайомлена та погоджується. Крім того, позивач погодилась із тим, що під час проведення співбесіди та ухвалення рішення кадровою комісію може братися до уваги інформація, отримана від фізичних та юридичних осіб (в тому числі анонімно), яка не підлягає додатковому офіційному підтвердженню, а також для цілі проходження атестації, яка включає оцінку її професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, надала згоду кадровим комісіям і робочим групам на повний та безпосередній доступ до інформації, визначеної у пункті 15 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону, з метою її обробки, перевірки та використання під час атестації, включаючи інформацію з обмеженим доступом і таку, що містить персональні дані, а надала згоду на надсилання комісіями, у разі необхідності, письмових запитань щодо професійної етики та доброчесності.

Згідно з пунктом 11 розділу I Порядку №221 особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора. У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора. У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора. Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Інформація про нову дату складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). З моменту оприлюднення відповідної інформації прокурор вважається повідомленим належним чином про нову дату проведення відповідного етапу атестації.

Відповідно до пунктів 1-18 розділу IV «Проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора» Порядку №221 у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди. Кадрова комісія формує графік проведення співбесід з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Графік проведення співбесід оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за 5 календарних днів до проведення співбесіди. У графіку зазначаються: прізвище, ім`я, по батькові прокурора, номер службового посвідчення, інформація про дату, час та місце проведення співбесіди. Прокурор вважається повідомленим про дату, час та місце проведення співбесіди з моменту оприлюднення графіка проведення співбесід на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

До початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Кадрові комісії можуть використовувати декілька варіантів практичних завдань. Перелік варіантів практичних завдань затверджується Генеральним прокурором, а зразок практичного завдання оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) в день першого оприлюднення графіка проведення співбесід.

Для виконанням практичного завдання прокурору видається чистий аркуш (аркуші) паперу з відміткою комісії. Комісія, у разі наявності технічної можливості, може забезпечити виконання прокурорами практичного завдання за допомогою комп`ютерної техніки.

Перед початком виконання практичного завдання член комісії в присутності інших членів комісії надає прокурорам, які будуть виконувати практичне завдання, письмово викладені умови практичного завдання. Фотографування або винесення письмово викладених умов практичного завдання за межі приміщення, у якому відбувається виконання практичного завдання, забороняється.

Якщо практичне завдання передбачає застосування норм законодавства, то прокурорам дозволяється користуватися паперовими текстами норм відповідних законодавчих актів. Комісія не зобов`язана надавати прокурорам тексти норм законодавчих актів.

На виконання практичного завдання прокурору надається 45 хвилин. Виконання практичного завдання після завершення наданого часу забороняється. Після виконання завдання прокурор здає комісії написане ним вирішення завдання на аркуші (аркушах) з відміткою комісії.

Співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.

Для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:

1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;

2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;

3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;

4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.

Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).

Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання; Співбесіда проходить у формі засідання комісії.

Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.

Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

Прокурори, які проходять співбесіду, запрошуються комісією на проголошення ухваленого комісією рішення про результати їх атестації.

Результати атестації прокурорів за підсумками проведення співбесіди оприлюднюються на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

Порядок роботи кадрових комісій, затверджений наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 233 /надалі - Порядок №233, у редакції, чинній на час виникнення правовідносин).

Пунктом 12 Порядку № 233 передбачено, що рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Із наведеного правового регулювання слідує, що якщо за результатами співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора, відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації за наявності чотирьох голосів членів кадрової комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Матеріалами справи підтверджується, що за наслідками співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора відповідна кадрова комісія Офісу Генерального прокурора ухвалила рішення про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 (голосували: «за» - 3, «проти» - 3).

Стосовно доводу відповідача-1 щодо дискреційності повноважень кадрових комісій щодо прийняття відповідних рішень у межах їх компетенції суд зазначає наступне.

Верховний Суд неодноразово надавав оцінку такому доводу та висловлював правову позицію щодо застосування, зокрема, і пунктів 9, 10, 11, 13, 15, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ в аспекті дискреційних повноважень кадрових комісій (в рамках атестації прокурорів) і меж судового контролю у справах про оскарження рішень останніх за наслідками третього етапу атестації (співбесіди). У постановах від 21 жовтня 2021 року (справа № 640/154/20), від 02 листопада 2021 року (справа № 120/3794/20-а,), від 04 листопада 2021 року (справа №640/537/20), від 02 грудня 2021 року (справа №640/25187/19), від 16 грудня 2021 року (справа № 640/26168/19), від 22 грудня 2021 року (справа № 640/1208/20) Верховний Суд висловився щодо обґрунтованості і вмотивованості рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації як необхідної умови його відповідності критеріям, визначеним статтею 2 КАС України, а також, що рішення цього органу [кадрової комісії] можуть піддаватися судовому контролю, що аж ніяк не заперечує й не протирічить дискреційним повноваженням цього органу під час атестування прокурорів й ухвалення за наслідками цієї процедури відповідних рішень.

У постанові від 12 травня 2022 року у справі № 540/1053/21 Верховний Суд зазначив, що досягнути мети атестування прокурорів, яку відповідач означив як підвищення ефективності діяльності прокуратури і рівня довіри до прокурорів, неможливо без зрозумілої, чіткої і передбачуваної процедури та можливості її перевірки судом, а механізм, визначений Законом №113-ІХ для цілей атестації чинних прокурорів, не може применшувати чи заперечувати існуючих гарантій, зокрема на судовий захист.

За загальним правилом під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура атестації і чи була дотримана процедура його прийняття.

Обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення прокурора взято до уваги і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала прокурора під час проведення співбесіди, тобто встановити мотиви ухваленого рішення. Особливо-виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про непроходження прокурором атестації, з огляду на наслідки, які це потягне.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

З приводу зазначеного є сталою позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 826/6528/18, від 10 квітня 2020 року у справі № 819/330/18, від 10 січня 2020 року у справі № 2040/6763/18).

Отже, в аспекті порушених питань та з огляду на існуючу правозастосовну практику Верховного Суду у цій категорії спорів суд відхиляє посилання відповідача-1 на дискреційність повноважень кадрових комісій та відсутність повноважень у суду здійснювати оцінку предмету атестації.

Як установлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач успішно пройшла перші два етапи атестації та була допущена до наступного етапу - співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

За наслідками проведення співбесіди Комісією прийнято рішення про неуспішне проходження позивачем атестації у зв`язку із невідповідністю прокурора вимогам професійної етики та доброчесності.

З огляду на положення Порядку № 221 та Порядку № 233 рішення кадрової комісії, ухвалене за результатами атестації, зокрема її третього етапу, має містити обґрунтований висновок про те, за якими саме критеріями (професійної етики або доброчесності) та на підставі яких доведених фактів, прокурор не відповідає займаній посаді.

Відповідно до позиції Верховного Суду у цій категорії спорів, яка викладена, зокрема у постанові від 07 липня 2022 року у справі № 560/214/20, рішення кадрової комісії, ухвалене за результатами атестації, зокрема її третього етапу, має містити обґрунтований висновок про те, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики або доброчесності) та на підставі яких доведених фактів, прокурор не відповідає займаній посаді та, відповідно, підлягає звільненню. Тобто рішення кадрової комісії про невідповідність прокурора, який проходить атестацію, критеріям компетентності, професійної етики або доброчесності, не просто містило мотиваційну частину, а щоб ця мотиваційна частина доповнювалася документами, які перевіряються, і які містять інформацію та посилання на порушення прокурором певних стандартів професійної етики та доброчесності.

Отже, рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути достатньою мірою (зрозумілою сторонньому спостерігачу) обґрунтованим, тобто у ньому, серед іншого, зазначаються не лише загальні причини чи/та обставини його прийняття, але й мотиви з посиланням на відповідні докази, які б створювали підстави для негативних висновків. Також таке рішення повинно відповідати критерія ясності, чіткості, доступності та зрозумілості.

Виходячи із суті процедури атестації, Верховний Суд у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 540/1053/21 дійшов висновку, що особливість цієї процедури, її нормативно-правове регулювання не дає підстав вважати, що кадрові комісії не мають обов`язку доводити, обґрунтовувати свої рішення. Скоріше навпаки, адже це стосується проходження публічної служби чинними прокурорами. Тут не йдеться про необхідність відтворювати перебіг обговорення чи позицію кожного із членів Кадрової комісії стосовно прокурора за наслідками співбесіди, як вважає відповідач, а про потребу належно обґрунтувати колегіальне рішення в обсязі, якого буде достатньо (у кожному конкретному випадку) для розуміння підстав і мотивів його ухвалення, адже на відміну від перших двох етапів, на цьому етапі (співбесіди) результат атестації визначає не кількість балів, а думка членів кадрової комісії, їхній обґрунтований сумнів у відповідності прокурора критеріям професійної компетентності, професійної етики і доброчесності.

Вказане дає підстави для висновку, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації може бути предметом оцінки судом адміністративної юрисдикції, зокрема, на відповідність його обґрунтованості та вмотивованості, тобто дотриманню пункту 12 Порядку № 233.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2024 року у справі № 420/7076/20.

Як встановлено судовим розглядом, Кадровою комісією прийнято рішення про неуспішне проходження позивачем атестації на тій підставі, що під час проведення співбесіди комісією з`ясовано обставини, які, на думку її членів, свідчать про невідповідність прокурора вимогам професійної етики та доброчесності.

Підставою для висновку Кадрової комісії стосовно невідповідності позивача цим вимогам слугували з`ясовані обставини: наявність обґрунтованого сумніву щодо законності джерел походження коштів на будівництво житлового будинку площею 112,7 кв.м., в якому прокурор та члени його сім`ї безоплатно проживають з 2018 року, та на проведення у ньому ремонтних робіт, оскільки прокурор не повідомила інформацію про вартість будівництва будинку та вартість проведення у ньому ремонтних робіт, не надала жодного підтвердження законності джерел походження коштів на витрати щодо будівництва та ремонту.

Позивач обґрунтовує протиправність спірного рішення тим, що контроль та перевірка декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з приводу задекларованого майна та коштів належить до виключної компетенції НАЗК.

Стосовно вказаного доводу позивача суд зазначає наступне.

Наявність у Національного агентства з питань запобігання корупції виключних повноважень на здійснення повної перевірки декларацій, яка полягає, зокрема, у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення суб`єкта декларування, не обмежує кадрові комісії у здійсненні ними перевірок відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності відповідно до положень Закону № 113-IX.

Так, встановлений Законом України «Про запобігання корупції» порядок перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та передбачена Законом №113-IX процедура атестації з проведенням співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності є двома різними, окремими, законодавчо врегульованими процедурами, які мають різні правові наслідки, не підміняють та не суперечать одна одній.

Відомості, які містяться в декларації, поданій прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції, поряд з іншими відомостями, які отримано кадровою комісією відповідно до положень Порядку №221, є матеріалами атестації, які досліджуються та обговорюються під час проведення співбесіди, за результатами якої кадрова комісія приймає рішення про успішне чи неуспішне проходження прокурором атестації.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 640/1083/20, від 22 вересня 2022 року у справі №200/7541/20-а, та підтримана у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2024 року у справі № 420/7076/20.

В свою чергу відповідач обґрунтовує правомірність спірного рішення тим, що у Кадрової комісії виник обґрунтований сумнів щодо відповідності позивача вимогам професійної етики та доброчесності у зв`язку з недоведеністю прокурором законності джерел походження майна, яке використовується ним та його близькими особами.

Так, в оскаржуваному рішенні зазначено, що у щорічних деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), поданих за 2018-2023 роки, прокурор ОСОБА_1 вказала, що з 01.06.2018- їй та членам її сім`ї належить право користування земельною ділянкою площею 116 кв.м. та житловим будинком площею 112,7 кв.м., що знаходяться у с. Ходосівка Обухівського району Київської області. Власником земельної ділянки та житлового будинку є матір прокурора, ОСОБА_2 . При цьому, у деклараціях за 2020-2023 роки вказано, що вартість земельної ділянки становить 21000 грн. Інформація про вартість житлового будинку відсутня в деклараціях прокурора. У відповіді на надісланий письмовий запитальник Комісії прокурор повідомила, що вищевказаний житловий будинок розташований у житловому комплексі Нова Конча-Заспа, збудований у форматі таунгаузу, має два поверхи та мансарду. У відповідь на запитання Комісії прокурор надала копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.05.2017, за яким ОСОБА_2 придбала вказану земельну ділянку площею 116 кв.м. за 21000 грн, а також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок площею 112,7 кв.м., згідно з яким ОСОБА_2 набула право власності на цей житловий будинок з 11.07.2017. Під час співбесіди прокурор повідомила, що ремонтні роботи в будинку тривали з 2017 по 2018 роки, та що ні ОСОБА_2 , ні будь-хто інший не проживав у ньому до того, як в будинку почали проживати прокурор та члени її сім`ї. Також прокурор зазначила, що житловий будинок був побудований, а не придбаний, оцінка його вартості при введенні в експлуатацію не проводилась, тому документи щодо його оціночної, ринкової або іншої вартості відсутні. На запитання Комісії щодо вартості будівництва житлового будинку прокурор повідомила, що їй невідомо скільки коштів було витрачено на будівництво, оскільки питанням введення в експлуатацію будинку займався чоловік її матері, а жодних документів, які би могли підтвердити вартість витрачених коштів на будівництво ні в неї, ні в її матері немає. Так само за словами прокурора їй невідома вартість ремонтних робіт у будинку, а документів стосовно цих робіт у неї та її матері немає. При цьому, у відповідь на запитання Комісії щодо джерел походження коштів на будівництво будинку, прокурор зазначила, що будинок будувався як за рахунок власних коштів ОСОБА_2 , так і за рахунок спільних сумісних коштів ОСОБА_2 та її чоловіка. Мета оформлення права власності будинку на ОСОБА_2 прокурору невідома, однак на її думку, це є щирим проявом кохання з боку її чоловіка. Жодного іншого пояснення чи утвердження законності джерел походження коштів на будівництво будинку прокурор не надала. Втім, у відповідь на запити Комісії прокурор не повідомила інформацію ні про вартість будівництва будинку, ні про вартість ремонтних робіт, ні інформацію, що могла би підтвердити законність джерел походження коштів на будівництво та ремонт будинку, в якому вона та члени її сім`ї безоплатно проживають з 2018 року. Таким чином, оскільки прокурор не повідомила інформацію про вартість будівництва будинку та вартість проведення у ньому ремонтних робіт, не надала жодного підтвердження законності джерел походження коштів на витрати щодо будівництва та ремонту, Комісія має обґрунтований сумнів щодо законності джерел походження коштів на будівництво та ремонт житлового будинку площею 112,7 кв.м., в якому прокурор та члени його сім`ї безоплатно проживають з 2018 року.

Надаючи оцінку висновкам Кадрової комісії про наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності позивача вимогам професійної етики та доброчесності, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 3 Закону № 1697-VII діяльність прокуратури ґрунтується, зокрема, на засадах неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

Кодексом професійної етики та поведінки прокурорів передбачено, що прокурор повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність (стаття 11); при виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури (стаття 16); прокурор має суворо дотримуватися обмежень, передбачених антикорупційним законодавством, не допускати будь-яких проявів, які можуть створити враження корупційних (стаття 19).

Відповідно до пункту 39 Бордоської декларації «Судді та прокурори в демократичному суспільстві» прокурорами мають бути особи з високими моральними якостями; через характер повноважень, на виконання яких вони свідомо погодились, прокурори є постійно відкриті для публічної критики; будучи головними суб`єктами здійснення правосуддя, вони мають повсякчасно підтримувати честь і гідність своєї професії.

Критерій доброчесності є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль прокуратура відіграє у становленні правової держави, особливо з урахуванням зміни її статусу у результаті вищевказаних конституційних змін. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу прокурорів, запорукою формування довіри народу до прокурорів та органів прокуратури в цілому.

Доброчесність - це необхідна морально-етична складова діяльності прокурорів, які віднесені до української системи правосуддя, яка, серед іншого, визначає межу і спосіб його поведінки, що базується на принципах чесності у способі власного життя та виконанні своїх професійних обов`язків.

Авторитет та довіра до органів прокуратури формуються залежно від персонального складу осіб, які обіймають посади прокурорів та формують корпус органів прокуратури.

Легітимна мета вимірювання доброчесності полягає в здобутті доказів умисного порушення норм прокурорської етики чи свідомого нехтування стандартами поведінки, які забезпечують суспільну довіру до органів прокуратури як складової органів правосуддя, а також допущення поведінки, що підриває авторитет правосуддя.

Чинне законодавство не містить визначення поняття «доброчесність», яке використовується у процедурі атестації прокурорів.

Водночас відсутність у законі визначення цього терміну не звільняє суб`єктів правовідносин використовувати його в процесі правозастосування та під впливом як змісту (суті) зовнішніх поведінкових факторів, так і через їхнє зіставлення з якостями, чеснотами чи властивостями, під якими в моральному, етичному, соціально-правовому, світоглядному та іншому сенсах розуміється (сприймається) поняття доброчесність, пояснити і мотивувати за якими ознаками той чи інший прокурор не може бути віднесений до доброчесних.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 листопада 2022 року у справі № 600/1450/20-а та підтриманий у постановах Верховного Суду 30 січня 2024 року у справі №640/36185/21 від 24 червня 2024 року у справі № 260/1134/23 та від 08 серпня 2024 року у справі №420/7076/20.

Одним із критеріїв процедури перевірки дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності (підпункт 3 пункту 9 розділу ІV Порядку №221) є відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції.

При цьому завданням кадрової комісії є не доведення того, що прокурор порушив закон, а визначення наявності обґрунтованих сумнівів щодо його відповідності вимогам професійної етики і доброчесності прокурора.

Достатнім є наявність конкретної інформації, яка, з урахуванням наданих особою пояснень та аргументів (які не сприйняті як переконливі), не спростовує уяву (сприйняття) визначених законом осіб щодо її достатньої відповідності цим критеріям.

Вказані обґрунтовані сумніви можуть виникати у тих випадках, коли наявні підстави вважати, що дії (бездіяльність) прокурора свідчать про його невідповідність критеріям навіть за відсутності з приводу таких дій (бездіяльності) офіційного рішення уповноважених посадових осіб чи органів державної влади (або у випадку прийняття рішення на користь прокурора, якщо є сумніви щодо об`єктивності такого рішення).

У процедурі атестації обґрунтовані сумніви уповноваженої комісії набувають значення, а прокурор, який має намір підтвердити свою відповідність вимогам професійної етики та доброчесності, повинен спростувати такі сумніви або довести їх необґрунтованість. У протилежному випадку, задля досягнення мети запровадженої реформи прокуратури, такі сумніви можуть бути витлумачені не на користь особи.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2024 року у справі №420/7076/20.

Також у постанові від 08 серпня 2024 року у справі №420/7076/20 Верховний Суд, вирішуючи спір у подібних правовідносинах та скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій про задоволення позову, зазначив: «надаючи оцінку оскаржуваному рішенню Кадрової комісії суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач не має відповідних повноважень щодо отримання інформації про доходи будь - яких фізичних осіб окрім себе. Також суди вказали, що членами Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур не зібрано жодних доказів, що підтверджують недоброчесність позивача. З матеріалів, якими керувалась кадрова комісія при прийнятті оскаржуваного рішення, вбачається, що в них взагалі відсутні будь - які відомості щодо джерел походження коштів, відсутні підтвердження направлення запитів до будь - яких органів державної влади чи місцевого самоврядування з цих питань, матеріали перевірок, тощо, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність, необґрунтованість та надуманість зазначених тверджень, які є припущеннями членів комісії, які не підтверджені жодним доказом. Також суди встановили, що в ході проведення співбесіди ОСОБА_1 були надані пояснення щодо джерел походження коштів. Зокрема, позивач зазначив, що: вказаний у декларації про доходи за 2019 рік автомобіль Лексус у 2016 році був придбаний його дідусем та бабусею за накопичені під час життя кошти та пенсію і їх сукупний дохід в повній мірі підтверджував їх можливість придбати вказаний автомобіль; автомобіль Порше Каєнн був придбаний його тестем у 2018 році ще до одруження позивача.

У свою чергу, Комісія критично поставилася до наданих позивачем пояснень та, за відсутності будь-яких відомостей щодо джерел походження коштів, не використавши свої повноваження щодо здійснення відповідних запитів до будь - яких органів державної влади чи місцевого самоврядування з цих питань, дійшла висновку про обґрунтованість сумнівів щодо щирості та правдивості відомостей, наданих ОСОБА_1.

Водночас Верховний Суд звертає увагу на те, що рішення судів попередніх інстанцій в частині висновків необґрунтованості оскаржуваного рішення комісії не містить мотивів, які б ґрунтувалися на дослідженні доказів, які надавалися позивачем на спростування висновків комісії.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій не дослідили всі обставини, які містять інформацію щодо предмета доказування у цій частині».

Тож беручи до уваги ці висновки Верховного Суду, слід зазначити, що позивач не надала суду доказів, які б спростували висновок Кадрової комісії про наявність «сумніву щодо законності джерел походження коштів на будівництво та ремонт житлового будинку площею 112,7 кв.м., в якому прокурор та члени його сім`ї безоплатно проживають з 2018 року», який ґрунтується на тому, що «прокурор не повідомила інформацію про вартість будівництва будинку та вартість проведення у ньому ремонтних робіт, не надала жодного підтвердження законності джерел походження коштів на витрати щодо будівництва та ремонту».

На думку суду, надані позивачем копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 травня 2017 року, за яким ОСОБА_2 (матір позивача) придбала земельну ділянку площею 116 кв.м. за 21000 грн, а також Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок площею 112,7 кв.м., згідно з яким ОСОБА_2 набула право власності на житловий будинок площею 112,7 кв.м. з 11 липня 2017 року, не можуть слугувати підтвердженням походження грошових коштів на будівництво житлового будинку у форматі таунгаузу, розташованому у житловому комплексі Нова Конча-Заспа та в якому мешкає позивач та її сім`я з перших днів закінчення будівництва та ремонтних робіт, та не мають жодної доказової сили у відповідному правовому значенні.

При цьому суд враховує, що сама по собі відсутність у позивача та її матері будь-яких документів, пов`язаних із будівництвом будинку та ремонтними роботами у ньому, та будь-яких відомостей про вартість будівництва та вартість ремонтних робіт, безумовно не свідчить про те, що позивач навмисно намагалася приховати якісь обставини, а сама по собі наявність у її матері (коханого чоловіка матері) грошових коштів на будівництво будинку та ремонтні роботи у ньому не може доводити недоброчесність позивача. Крім того, оскаржуване рішення Кадрової комісії не містить висновків про невідповідність витрат позивача та членів її сім`ї задекларованим доходам.

Проте, суд не може залишити поза увагою ту обставину, що позивач не надала Кадровій комісії жодних доказів, які б підтверджували відсутність у позивача об`єктивної можливості надати відомості (документи) щодо походження та кількості грошових коштів, витрачених на будівництво будинку та ремонтні роботи у ньому. Аргумент позивача стосовно того, що питанням введення в експлуатацію будинку займався чоловік її матері, документально не підтверджений. Інформацію стосовно того, скільки грошових коштів на будівництво та ремонтні роботи було надано матір`ю позивача, а також стосовно джерела походження цих коштів, позивач також не повідомила.

Оскільки атестація прокурора за критерієм доброчесності включає з`ясування та оцінку всіх аспектів життя і діяльності такого прокурора не лише професійного характеру, але й морально-етичного, то Кадрова комісія, здійснюючи визначені законом повноваження, які водночас є правом та обов`язком, проводила оцінку позивача за критерієм доброчесності в контексті оцінки всіх аспектів її життя. Висловлюючи бажання взяти участь в атестації, позивач тим самим погодилася з умовами атестації, в тому числі й щодо проведення стосовно неї перевірки, з`ясування обставин її особистого життя та надання цим обставинам публічності.

Доброчесна поведінка прокурора торкається всіх сфер її життя, у тому числі й матеріальної (майнової) сфери, виявляючи повагу до законів і лояльність до публічних фінансових інтересів держави.

Кадрова комісія у межах процедури атестації прокурора не здійснювала повноважень антикорупційного чи правоохоронного органу, проте надала оцінку тій інформації, яка наявна в матеріалах атестації, та поясненням прокурора з приводу такої інформації.

При цьому Кадрова комісія керувалася метою виключити будь-які сумнівні факти щодо походження майна, яке знаходиться у користуванні прокурора та її сім`ї, добросовісності декларування прокурором своїх та членів сім`ї статків або публічної поведінки прокурора не лише з точки зору вимог законодавства, але й з метою зміцнення переконання суспільства у чесності прокурора та з огляду на те, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та проінформованої людини, поведінка та репутація прокурора були бездоганними.

Не заперечуючи того, що у прокурора немає обов`язку перевіряти правомірність походження грошових коштів членів сім`ї та/або близьких осіб, суд погоджується із висновком Комісії з тієї підстави, що позивач не підтвердила неможливість надання Кадровій комісії запитуваних відомостей та документів, зокрема щодо фінансової спроможності своєї матері (її чоловіка) побудувати будинок та виконати в ньому ремонтні роботи. Необхідність надання Кадровій комісії таких відомостей (документів) обумовлена саме фактом того, що позивач та її сім`я проживали у цьому будинку з перших днів його придатності до використання.

Таким чином, суд, під час перевірки рішення Кадрової комісії, не втручаючись у дискреційні повноваження вказаної комісії та керуючись завданнями адміністративного судочинства, дослідивши пояснення позивача та надані нею документи на підтвердження наданих ним пояснень щодо фактів, встановлених цією комісією під час проведення співбесіди, та з`ясувавши чи спростовують вони висновок комісії, який став підставою для прийняття спірного рішення, доходить висновку, що позивач не навела переконливих доводів на спростування висновку Кадрової комісії про наявність «сумніву щодо законності джерел походження коштів на будівництво та ремонт житлового будинку площею 112,7 кв.м., в якому прокурор та члени його сім`ї безоплатно проживають з 2018 року» та відповідних доказів не надала.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 03 липня 2024 року про неуспішне проходження прокурором першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 атестації за результатами проведення третього етапу (співбесіди).

Інші доводи позивача не впливають на вищевикладені висновки суду та їх не спростовують.

Отже, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, відсутні.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011. ідентифікаційний код 00034051) та Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, Київська область, 01011) про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк