Справа № 370/1460/24
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 370/1460/24 Суддя (судді) першої інстанції:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Вівдиченко Т.Р., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Мельник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Макарівського районного суду Київської області із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови інспектора 1 взводу 1 роти УПП батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПП в Київській області Бондаренка Олександра Володимировича від 18.05.2024 року серії ЕНА № 2175530 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Позовна заява обґрунтована тим, що постановою інспектора 1 взводу 1 роти УПП батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПП в Київській області Бондаренка Олександра Володимировича (далі - інспектор) від 18.05.2024 року серії ЕНА № 2175530 (далі - постанова) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі до адміністративної відповідальності притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП) - перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Відповідно до змісту постанови: « 18.05.2024, 10:37:45, дорога адм. 06 Київ-Чоп 52, водій керуючи автомобілем, рухався зі швидкістю 124 км/год., в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год., чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 54 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TRUCAM TC 0011135, чим порушив п. 12.9.б. ПДР - перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швид. руху передб. знакам 3.29, 3.31, 30.3».

Так, при винесені інспектором постанови позивачу, як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності не роз`яснено права і обов`язки, передбачені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, у зв`язку з чим остання позбавлена можливості належним чином скористатися своїми правами, у тому числі, послугами адвоката, чим порушено конституційне право на захист ОСОБА_1 .

За таких обставин та з урахуванням правової позиції наведеної у Постанові Верховного Суду України від 18 лютого 2020 року у справі 524/9827/16-а, інспектор порушив порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є самостійною підставою для скасування постанови від 18.05.2024 року серії ЕНА № 2175530 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Окрім того, інспектор під час розгляду справи та прийнятті відповідного рішення про вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, не надав належних і допустимих доказів його вчинення, а лише в усній формі повідомив водію ОСОБА_1 , що швидкість керованого нею автомобіля встановлена за допомоги вимірювального приладу «ТruСam TC 0011135» і становила 124 км/год. При цьому, інспектор зазначеного приладу при собі не мав, відповідну фіксацію швидкості руху автомобіля позивачу для огляду не надав, зазначивши, що вищевказаний прилад перебуває у іншого інспектора патрульної поліції, після чого надав позивачу копію оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення. Разом з тим, позивачу не надано можливості надати пояснення по справі, висловити власну позицію з приводу обставин події з їх одночасною фіксацією у матеріалах справи про адміністративне правопорушення тощо.

Крім того позивач посилалася на те, прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху. Отже, працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках. Таким чином, контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), оскільки вказане обумовлено у ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці, а прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2024 року даний адміністративний позов задоволено.

Скасувано постанову інспектора 1 взводу 1 роти УПП батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПП в Київській області Бондаренка Олександра Володимировича від 18.05.2024 року серії ЕНА № 2175530 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає у сумі 1700,00 грн, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, у провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 122 КУпАП - закрито.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на думку суду, відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП, а надані докази в сукупності не підтверджують законності та обґрунтованості винесеної оскаржуваної постанови.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою інспектора 1 взводу 1 роти УПП батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПП в Київській області Бондаренка Олександра Володимировича від 18.05.2024 року серії ЕНА № 2175530 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі до адміністративної відповідальності притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Відповідно до змісту постанови: « 18.05.2024, 10:37:45, дорога адм. 06 Київ-Чоп 52, водій керуючи автомобілем, рухався зі швидкістю 124 км/год., в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год., чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 54 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TRUCAM TC 0011135, чим порушив п. 12.9.б. ПДР - перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швид. руху передб. знакам 3.29, 3.31, 30.3».

Не погоджуючись із діями відповідача щодо прийняття вказаної постанови, вважаючи її протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Згідно п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (абз 1 п. 4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 2, 4 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 4 статті 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

За статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що з відеозапису з портативного відео реєстратора вбачається, що позивачка ОСОБА_1 18.05.2024, 10:37:45, дорога адм. 06 Київ-Чоп 52, водій керуючи автомобілем, рухалась зі швидкістю 124 км/год., в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год., чим перевищила максимальне обмеження швидкості на 54 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TRUCAM TC 0011135, чим порушила п. 12.9.б. ПДР - перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху передб. знакам 3.29, 3.31, 30.3

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Також, колегія суддів, вважає за необхідне вказати, що відповідачем до суд першої інстанції надано фото транспортного засобу позивача, сертифікат про затвердження типу засобів вимірювалюної техніки № UA-МІ/1-2903-2012 від 29.08.2012 року, експертний висновок Трукам, схему організації дорожнього руху, свідоцтво про повірку Трукам ТС001135, відеозапис моменту зупинки транспортного засобу позивача, лист УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що оскаржувана постанова серії ЕНА № 2175530 від 18.05.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною, тому скасуванню не підлягає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково задовольнив частково позовні вимоги, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статті 317 КАС України - підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2024 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Т.Р. Вівдиченко

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено « 15» жовтня 2024 року.