Справа № 420/31820/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/31820/23

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.,

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційні скарги адвоката Семенцова Олександра Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року у справі за позовом адвоката Семенцова Олександра Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2023 року адвокат Семенцов О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо незарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи : у Дитячому тубсанаторії «Біла квітка» на посаді палатної медсестри з 23.01.1986 по 01.12.1994; у Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» на посаді палатної медсестри з 08.12.2003 по 17.01.2006; у Комунальній установі «Міський дитячий туберкульозний санаторій № 3 «Ластівка» на посаді палатної медсестри з 20.01.2006 по 31.01.2018; у Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» на посаді сестри медичної - з 05.02.2018 по 31.05.2019 та з 19.09.2019 по 30.06.2021 та на посаді головної медичної сестри - з 01.07.2021 по 28.02.2022;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі: з дати призначення пенсії з 13.07.2012 - періоди роботи у Дитячому туберкульозному санаторії «Біла квітка» на посаді палатної медсестри - з 23.01.1986 по 01.12.1994; у Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» на посаді палатної медсестри - з 08.12.2003 по 17.01.2006; у Комунальній установі «Міський дитячий туберкульозний санаторій № 3 «Ластівка» на посаді палатної медсестри - з 20.01.2006 по 30.06.2012; з дати перерахунку пенсії з 01.10.2014 - періоди роботи у Комунальній установі «Міський дитячий туберкульозний санаторій № 3 «Ластівка» на посаді палатної медсестри з 01.07.2012 по 31.08.2014; з дати перерахунку пенсії з 01.11.2017 - період роботи у Комунальній установі «Міський дитячий туберкульозний санаторій № 3 «Ластівка» на посаді палатної медсестри з 01.09.2014 по 30.09.2017; з дати перерахунку пенсії з 01.11.2019 - періоди роботи у Комунальній установі «Міський дитячий туберкульозний санаторій № 3 «Ластівка» на посаді палатної медсестри з 01.10.2017 по 31.01.2018, з 05.02.2018 по 31.05.2019 та з 19.09.2019 по 31.10.2019 - у Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» на посаді сестри медичної; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2022 - періоди роботи у Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» на посаді палатної медсестри з 01.11.2019 по 30.06.2021 та на посаді головної медичної сестри - з 01.07.2021 по 28.02.2022.

В обґрунтування заявлених позовних вимог адвокат зазначає, що його довірителька перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058- IV).

Як пояснює адвокат, його довірителька звернулася до територіального органу Пенсійного фонду щодо зарахування стажу у подвійному розмірі за періоди роботи у медичних протитуберкульозних закладах, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ).

Як указує адвокат, відповідач у відповідь на таке звернення повідомив, що для здійснення пільгового обчислення стажу роботи необхідно надати довідки про роботу із зазначенням періодів перебування у відпустці по догляду за дитиною, без збереження заробітної плати.

На переконання адвоката відмова територіального органу Пенсійного фонду є протиправною, адже положення статті 60 Закону №1788-ХІІ, якою визначені умови пільгового обчислення стажу роботи у інфекційних відділеннях медичних закладів таких вимог, зокрема, щодо надання певних довідок, не містить.

Як указує адвокат, чинне законодавство передбачає вимоги щодо надання уточнюючих довідок лише у випадках відсутності самої трудової книжки та/або відсутності необхідних записів у ній стосовно пільгового стажу.

Позаяк, записи трудової книжки містять усі необхідні відомості стосовно стажу ОСОБА_1 , вимоги ГУ ПФУ в Одеській області щодо надання довідок про роботу, адвокат вважає протиправними.

Адвокат вважає, що належним засобом захисту порушених прав його довірительки, є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу, останньої, певні періоди роботи у подвійному розмірі, відповідно до положень статті 60 Закону №1788-ХІІ, і такий спосіб захисту не є втручанням у дискрецію суб`єкта владних повноважень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області, яка полягає у незарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періоди роботи: у Дитячому туберкульозному санаторії «Біла квітка» на посаді палатної медсестри - з 23.01.1986 по 01.12.1994; у Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» на посаді палатної медсестри - з 08.12.2003 по 17.01.2006; у Комунальній установі «Міський дитячий туберкульозний санаторій № 3 «Ластівка» на посаді палатної медсестри - з 20.01.2006 по 31.01.2018; у Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» на посаді сестри медичної з 05.02.2018 по 31.05.2019; у Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» на посаді сестри медичної з 19.09.2019 по 01.07.2021; у Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» на посаді палатної медсестри з 01.11.2019 по 01.07.2021 та на посаді головної медичної сестри - з 01.07.2021 по 28.02.2022.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періоди роботи: у Дитячому туберкульозному санаторії «Біла квітка» на посаді палатної медсестри - з 23.01.1986 по 01.12.1994; у Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» на посаді палатної медсестри - з 08.12.2003 по 17.01.2006; у Комунальній установі «Міський дитячий туберкульозний санаторій № 3 «Ластівка» на посаді палатної медсестри - з 20.01.2006 по 31.01.2018; у Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» на посаді сестри медичної з 05.02.2018 по 31.05.2019; у Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» на посаді сестри медичної з 19.09.2019 по 01.07.2021; у Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» на посаді палатної медсестри з 01.11.2019 по 01.07.2021 та на посаді головної медичної сестри - з 01.07.2021 по 28.02.2022.

В задоволенні іншої частини позову суд відмовив.

Суд стягнув з ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 858,88 грн.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції установив, що у спірні періоди позивачка працювала у медичних протитуберкульозних закладах, що підтверджується довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, протоколом засідання комісії по атестації робочих місць, наказами про затвердження результатів атестації робочих місць та іншими матеріалами пенсійної справи позивачки.

З огляду на викладене, суд визнав, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивачки у подвійному розмірі періоди роботи у Дитячому туберкульозному санаторії «Біла квітка», Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка», Комунальній установі «Міський дитячий туберкульозний санаторій № 3 «Ластівка» згідно записів трудової книжки.

Водночас, суд визнав передчасними вимоги позивачки в частині визначення дати, з якої орган Пенсійного фонду має зарахувати той чи інший період роботи до страхового стажу, оскільки такий спір на час розгляду справи між сторонами ще не виник, відповідач такий розрахунок ще не виконав, а суд не може самостійно обраховувати страховий стаж у подвійному розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Адвокат Семенцов О.І., не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Як указує скаржник, застосований судом захист порушеного права не є належним способом відновлення порушеного права, та може суттєво вплинути на розмір пенсійного забезпечення його довірительки, в частині отримання всієї належної позивачці суми пенсії.

Скаржник посилається на те, що після призначення пенсії 13.07.2012 позивачка продовжувала працювати, її страховий стаж від року до року збільшувався, а тому підлягав перерахунку відповідно до приписів частини 4 статті 42 Закону №1058-IV.

На переконання адвоката, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Скаржник вважає, що з метою повного вирішення спору та ефективного захисту порушених прав позивачки, слід змінити третій абзац рішення суду та відновити порушене право останньої шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі спірні періоди роботи саме з конкретних дат, зокрема, - з дати призначення пенсії та з дати наступних перерахунків пенсії.

ГУ ПФУ в Одеській області у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, зазначає про безпідставність поданої скарги та просить в задоволенні скарги відмовити.

До того ж, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що для розгляду питання про зарахування до пільгового стажу спірні періоди роботи позивачці необхідно надати довідки про роботу із посиланням на статтю 60 Закону №1788-ХІІ та зазначенням періодів перебування у відпустках по догляду за дитиною та без збереження заробітної плати.

Як стверджує територіальний орган Пенсійного фонду, правові підстави для проведення обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 відсутні, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону №1058- IV.

Також скаржник не погоджується із рішенням суду першої інстанції, в частині стягнення з ГУ ПФУ в Одеській області сплаченого позивачем судового збору, та звертає увагу, що відповідно до положень статті 73 Закону № 1058-IV забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Адвокат Семенцов О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , скориставшись своїм процесуальним правом, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошує на необґрунтованості доводів апеляційної скарги, рішення суду в частині задоволення вимог вважає законним та не вбачає підстав для його скасування з тих підстав, що указані скаржником.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 13.07.2012 отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі Закону № 1058-IV.

Пенсія обчислена за наявності страхового стажу 33 роки 10 місяців 23 дні.

З 01.10.2014 відповідно до заяви від 22.09.2014 проведений перерахунок пенсії позивачки, з урахуванням стажу та заробітної плати, до стажу зараховані 26 років 08 місяців (враховано по 31.08.2014).

З 01.11.2017 відповідно до заяви від 13.11.2017 проведений перерахунок пенсії позивачки з урахуванням стажу та заробітної плати, до стажу зараховані 29 років 09 місяців (враховано по 30.09.2017).

З 01.11.2019 відповідно до заяви від 04.11.2019 проведений перерахунок пенсії позивачки з урахуванням стажу, до якого зарахований 31 рік 10 місяців (враховано по 31.10.2019 року).

Позивачка продовжує трудову діяльність у ДЗ «ДСС санаторій «Зелена гірка» МОЗ України» на посаді головної медичної сестри.

23.10.2023 позивачка звернулася до відповідача із заявою про надання відомостей щодо розміру пенсійної виплати та щодо обчислення пільгового страхового стажу.

Листом від 07.11.2023 відповідач повідомив позивачку, зокрема про те, що для розгляду питання щодо пільгового обчислення стажу роботи в дитячому туб. санаторії «Біла квітка» за період з 23.01.1986 по 01.12.1994 та в санаторії «Зелена гірка» за період з 08.12.2003 по 31.12.2003 позивачці необхідно надати довідки про роботу з посиланням на статтю 60 Закону №1788-ХІІ та зазначенням періодів перебування у відпустках по догляду за дитиною та без збереження заробітної плати.

Як пояснив відповідач, проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону №1058-IV.

За таких умов, ГУ ПФУ в Одеській області відмовило ОСОБА_1 в перерахунку пенсії з більшого страхового стажу.

В трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 14.04.1982, зазначені такі відомості щодо періодів роботи:

- у Дитячому туберкульозному санаторії «Біла квітка» на посаді палатної медсестри - з 23.01.1986 по 01.12.1994;

- у Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» на посаді палатної медсестри - з 08.12.2003 по 17.01.2006;

- у Комунальній установі «Міський дитячий туберкульозний санаторій № 3 «Ластівка» на посаді палатної медсестри - з 20.01.2006 по 31.01.2018;

- у Державному закладі «Дитячий спеціалізований,, (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» на посаді сестри медичної з 05.02.2018 по 31.05.2019;

- у Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» на посаді сестри медичної з 19.09.2019 по 31.10.2019;

- у Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» на посаді палатної медсестри з 01.11.2019 по 01.07.2021 та на посаді головної медичної сестри - з 01.07.2021 по 28.02.2022.

Вважаючи, що орган Пенсійного фонду протиправно відмовив у зарахуванні до страхового стажу у подвійному розмірі, згідно положень статті 60 Закону №1788-ХІІ указаний стаж, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг, з огляду на таке.

Насамперед, колегія суддів вважає необхідним надати правову оцінку доводам апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області, в якій відповідач взагалі заперечує право ОСОБА_1 на зарахування спірного стажу у подвійному розмірі, із посилання на норму статті 24 Закону №1058- IV.

Відповідаючи на доводи апеляції, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі і вище -Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі і вище -Закон №1058-IV).

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частина 2 статті 24 Закону №1058 ІV передбачає, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно частини 4 статті 24 Закону №1058ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

До набрання чинності Законом № 1058ІV умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначав Закон № 1788.

Прикінцеві положення Закону № 1058-IV визначають, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом №1788-ХІІ.

Положення статті 60 Закону №1788-ХІІ закріплюють, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Як мовилося вище, позивачка працювала на посаді медсестри у Дитячому туберкульозному санаторії «Біла квітка», Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка», Комунальній установі «Міський дитячий туберкульозний санаторій № 3 «Ластівка».

Вищенаведені установи є протитуберкульозними закладами охорони здоров`я зі спеціалізацією санаторно-курортного лікування дітей хворих на туберкульоз, що відповідно до Закону України від 05.07.2001 № 2586-III «Про протидію захворюванню на туберкульоз» (далі Закон №2586-ІІІ ) є соціально небезпечною інфекційною хворобою.

Так, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону №2586-ІІІ протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Належність закладів, в яких працювала позивачка, до протитуберкульозних закладів охорони здоров`я зі спеціалізацією санаторно-курортного лікування дітей хворих на туберкульоз підтверджується довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, протоколом засідання комісії по атестації робочих місць, наказами про затвердження результатів атестації робочих місць та іншими матеріалами пенсійної справи позивачки, а також статутом, зокрема, Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» МОЗ України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує наявність у позивачки стажу роботи у медичних протитуберкульозних закладах, а заперечує проти подвійного зарахування стажу лише з підстав набрання чинності 01.01.2004 Закону № 1058ІV, який не містить положень аналогічних тим, що указані у статті 60 Закону 1788-ХІІ.

Слід зазначити, що на час виникнення спірних правовідносин стаття 60 Закону 1788-ХІІ є чинною, та стаття 24 Закону №1058 ІV не скасовує та не зупиняє дію статті 60 Закону №1788-ХІІ.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2020 по справі № 462/1713/17, від 23.01.2019 по справі № 485/103/17, від 04.12.2019 року по справі № 689/872/17.

Також колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, визначаючи співвідношення між Законом № 1058-IV та Законом № 1788-ХІІ указала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини.

Водночас колегія суддів враховує, що у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Колегія суддів зауважує, що редакція статті 6 Закону №1788-ХІІ є чинною на теперішній час.

При цьому стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує дію статті 60 Закону №1788-ХІІ та не зупиняє її дію.

Водночас, норми статті 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачають, що положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років.

З урахуванням наведеного слід погодитись, що застосуванню підлягають саме норми статті 60 Закону №1788-ХІІ щодо зарахування стажу в подвійному розмірі.

З огляду на викладене, доводи ГУПФУ в Одеській області стосовно того, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивачки в подвійному розмірі періоди роботи на посаді медсестри у медичних протитуберкульозних закладах є необґрунтованими.

За таких підстав, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно того, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивачки у подвійному розмірі періоди роботи у Дитячому туберкульозному санаторії «Біла квітка», Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка», Комунальній установі «Міський дитячий туберкульозний санаторій № 3 «Ластівка», згідно записів трудової книжки.

Стосовно доводів ГУПФУ в Одеській області, в яких скаржник не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з ГУ ПФУ в Одеській області сплаченого позивачем судового збору , колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідно до приписів частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких підстав, відшкодування на користь позивача сплаченого судового збору у зв`язку із задоволенням позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань Управління, яке виступало відповідачем у справі є правомірним.

Відповідно частини 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що за наслідком розгляду спору позов ОСОБА_1 задоволений частково, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо часткового відшкодування позивачці витрат зі сплати судового збору в сумі 858,88 грн., за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області.

Далі колегія суддів переходить до оцінки доводів апеляційної скарги адвоката Семенцова О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , в яких скаржник указує, що з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивачки рішення суду слід змінити.

Так, на переконання скаржника обраний судом першої інстанції спосіб захисту не відновлює порушене право позивачки та може суттєво вплинути на розмір пенсійного забезпечення, в частині отримання всієї належної позивачці суми пенсії.

Адвокат вважає, що з метою ефективного захисту прав позивачки слід зобов`язати судовим рішенням ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати спірні періоди трудового стажу з дати призначення пенсії та з дати перерахунку пенсії позивачки.

Відповідаючи на доводи апеляції адвоката, колегія суддів керується наступним.

Положення статті 6 КАС України закріплюють, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) судового захисту слід розуміти такий, що призводить до бажаних наслідків, дає найбільший ефект для відновлення юридичного становища особи, яке існувало до порушення її прав чи законних інтересів. Тому ефективний спосіб захисту має забезпечити поновлення порушеного права.

Частина 1 статті 2 КАС України встановлює, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Також, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З вищенаведених норм законодавства вбачається, що захисту в адміністративному судочинстві підлягають лише та виключно порушені права, свободи та інтереси позивача.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги скаржник посилаючись на те, що позивачка після призначення пенсії 13.07.2012 продовжувала працювати, вважає, що її страховий стаж від року до року збільшувався, а тому підлягав перерахунку відповідно до приписів частини 4 статті 42 Закону №1058ІV.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що питання стосовно перерахунку пенсії, з урахуванням норм частини 4 статті 42 Закону №1058ІV у позові не порушувалося, натомість позивачка підкреслювала, що вона просить суд зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу певні періоди роботи в подвійному розмірі, згідно положень статті 60 Закону №1788-ХІІ.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції доречно зауважив на тому, що позовні вимоги в частині визначення дати, з якої має бути обрахований у подвійному розмірі той чи інший період роботи страхового стажу, є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки такий спір на час розгляду справи між сторонами відсутній.

Зі змісту відповіді ГУ ПФУ в Одеській області вбачається, що останній взагалі заперечує можливість подвійного пільгового обчислення стажу, а тому належним способом захисту порушеного права є зобов`язання орган Пенсійного фонду, відповідно до вимог статті 60 Закону №1788-ХІІ, зарахувати наявний у позивачки стаж у подвійному розмірі.

Доводи скаржника по суті зводяться до намагання уникнути небажаної поведінки з боку суб`єкта владних повноважень під час виконання рішення та обрахунку пільгового стажу позивачки, що з огляду на завдання та принципи адміністративного судочинства є неприпустимим.

Посилання скаржника на те, що суд вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення права, є також недоречними, оскільки такі норми суд має застосовувати у випадку встановлення порушення прав особи, в даному ж випадку підстави для визнання протиправними дії органу Пенсійного фонду в цій частині відсутні.

Тож з огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, про часткове задоволення позовних вимог.

За таких підстав, суд відхиляє доводи апеляційної скарги адвоката Бідної Т.В. та вважає, що наведені доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання скаржника на практику суду апеляційної інстанції, колегія суддів оцінює критично, оскільки по-перше висновки суду апеляційної інстанції не є обов`язковими для застосування в силу положень статті 242 КАС України, а по друге слід брати до уваги, що спірне питання не було предметом апеляційного розгляду, оскільки в даних правовідносинах спірним питанням є все ж таки наявність права на зарахування пільгового стажу у подвійному розмірі.

До того ж скаржник не довів належними доказами, що суб`єкт владних повноважень, під час виконання рішення суду, допустить порушення прав позивачки.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Отже, слід констатувати, що підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування судового рішення - відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Семенцова Олександра Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року у справі за позовом адвоката Семенцова Олександра Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 15.10.2024.