Справа № 420/25362/24
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку ст. 287 КАС України в письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з всього належного майна ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений на майно (невизначене майно, все нерухоме майно) ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), номер запису про обтяження: 10246192, дата державної реєстрації обтяження: 14.09.2010 рік, зареєстровано: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження В-8/462, серії АА № 1000447 від 14.09.2010 року, Другий Суворовський ВДВС ОМУЮ.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2010р. по справі № 2-767/10 позов Акціонерного комерційного банку «Порто-Франко» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено, зокрема вирішено:

- визнати за АКБ «Порто-Франко» право власності на предмет іпотеки - нерухоме майно однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м;

- стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 . ОСОБА_4 залишок заборгованості за кредитним договором № 501 3 - 07 від 28.02.2007р. та кредитним договором № 298/2-07 від 09.02.2007р. у розмірі 129 587, 09 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 038 199, 93 грн. на користь АКБ «Порто-Франко»;

- стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 солідарно виплати пов`язані з сплатою судового збору в сумі 1700 грн та ІТЗ в сумі 30 грн. на користь АКБ «Порто-Франко».

14 вересня 2010р. Другим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, на виконання заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2010р. по справі № 2-767/10, було відкрито виконавче провадження та видано постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження В-8/462, серії АА №; 1000447 від 14.09.2010р., на підставі якої було зареєстровано обтяження реєстраційний № 10246192.

20 листопада 2017р. заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі №521/13424/14 було задоволено позовні вимоги АКБ «Порто-Франко», відповідно до якого вирішено:

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 298/2- 07 від 09.02.2007 року укладеного між АБ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_5 звернути стягнення на предмет іпотеки ізольована квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 28,4 кв.м. житловою площею 14,3 кв. реєстраційний номер об`єкту: 7660467,шляхом надання Іпотекодержателю права продажу предмета іпотеки, за ціною 372 900,00 грн., встановленою на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності.

- стягнути з ОСОБА_5 ), ОСОБА_4 солідарно витрати пов`язані з сплатою судового збору в сумі 1730, 00 грн. на користь Акціонерного комерційного банку «Порто- Франко».

27 лютого 2018р. Суворовським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), на виконання заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.11.2017р. по справі № 521/13424/14, було відкрито виконавче провадження № 55880621, де боржником виступала ОСОБА_2 .

На сьогоднішній день виконавче провадження №55880621 завершено у зв`язку із повним виконанням зобов`язань, що підтверджується інформацією із АСВП.

27 травня 2024р. адвокатом Білозор О.О. було направлено на адресу Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) адвокатський запит, відповідно до якого адвокат просив, зокрема:

- надати інформацію щодо виконавчого провадження в рамках якого було винесено постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження В-8/462, серії АА №; 100447 від 14.09.2010р.;

- надати інформацію щодо підстав винесення постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження В-8/462, серії АА № 100447 від 14.09.2010р.;

- надати інформацію щодо підстав чинності обтяження реєстраційний № 10246192 від 14.09.2010 року, враховуючи той факт, що інформація щодо відкритих виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_2 відсутня;

- надати інформацію щодо підстав закінчення виконавчого провадження, в рамках якого було видано постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження В-8/462, серії АА № 100447 від 14.09.2010р., на підставі якої було зареєстровано обтяження реєстраційний № 102461926;

- надати для ознайомлення матеріали виконавчого провадження, в рамках якого було видано постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження В-8/462, серії АА № 100447 від 14.09.2010р., на підставі якої було зареєстровано обтяження реєстраційний № 102461926.

29 травня 2024р. Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було надано відповідь № 98557 на вищезазначений адвокатський запит, в якій зазначено наступне.

Перевіркою інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті в нерухомого майна щодо суб`єкта, встановлено наявність арешту накладеного постановою про накладення арешту на майно боржника та оголошено заборони на його відчуження В-8/462, серії АА № 100447 від 14.09.2010р., Другим Суворовським ВДВС ОМУЮ, але ідентифікувати по якому саме боргу було накладено зазначений арешт - неможливо.

Надати для ознайомлення матеріали виконавчого провадження не представляється можливим у зв`язку зі знищенням останнього.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 16.08.2024 року адміністративний позов залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 02.09.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі Вирішено, що справа розглядатиметься з урахуванням особливостей ст.287 КАС України. Судове засідання призначено на 09.09.2024 року. Зобов`язано Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати до суду докази по справі, а саме: належним чином засвідчені копії матеріалів, на підставі яких накладено арешт на майно (невизначене майно, все нерухоме майно) ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), номер запису про обтяження: 10246192, дата державної реєстрації обтяження: 14.09.2010 рік, зареєстровано: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження В-8/462, серії АА № 1000447 від 14.09.2010 року, Другий Суворовський ВДВС ОМУЮ. Провадження у справі зупинено до отримання витребуваних доказів.

У судове засідання призначене на 09.09.2024 року соби, які беруть участь у справі не з`явились. Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу технічного засобу не здійснювалося.

На виконання ухвали суду через канцелярію суду зазначені документи не надходили.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що провадження по справі зупинено до отримання витребуваних доказів, наступне судове засідання призначено на 16.09.2024 року об 11:00 год.

Судове засідання призначене на 16.09.2024 перенесено та призначено на 01.10.2024 року.

Судове засідання призначене на 01.10.2024 року перенесено та призначено на 09.10.2024 року.

Ухвалою від 09.10.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, провадження у справі поновлено.

З урахуванням заяви представника позивача про розгляд справи без її участі, суд вважав за можливе вирішити питання щодо розгляду справи в порядку письмового провадження та продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що відповідачем до суду не подано відзиву на адміністративний позов та витребуваних судом доказів у справі.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

09.02.2007 року між АКТ «Порто - Франко» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 298/2-07, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит на покупку нерухомості у розмірі 65 000, 00 доларів США на термін до 08.02.2014 року, зі сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами та 21.03.2007 року була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору АЗ 298/2 - 07 та змінена сума кредиту 93 122, 11 доларів США .

09.02.2007р. між АКБ «Порто - Франко» та ОСОБА_3 укладений іпотечний договір в забезпечення виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором № 298/2 - 07 від 09.02.2007р., відповідно до якого було надано в іпотеку нерухоме майно: ізольовану квартиру під. АДРЕСА_2 , загальною площею кв.м., житловою площею 14,3 кв.м., що належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі - продажу нерухомого майна від 09.02.2007 року .

28.02.2007 року між АКБ «Порто - Франко» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №501/3- 07, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит на покупку автомобіля у розмірі 38 000, 00 доларів США на термін до 06.05.2008 р. зі сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами та 06.05.2008 р., укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № 501/3 -07 та змінена сума кредиту, продовжено термін дії договору до 05.05.2010 року .

ОСОБА_4 виступила поручителем ОСОБА_3 за кредитними договорами № 298/2 - 07 від 09.02.2007р. та № 501/3-07 від 28.02.2007р.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2010р. по справі № 2-767/10 позов Акціонерного комерційного банку «Порто-Франко» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено.

Визнано за АКБ «Порто-Франко» право власності на предмет іпотеки - нерухоме майно однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 . ОСОБА_4 залишок заборгованості за кредитним договором № 501 3 - 07 від 28.02.2007р. та кредитним договором № 298/2-07 від 09.02.2007р. у розмірі 129 587, 09 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 038 199, 93 грн. на користь АКБ «Порто-Франко».

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 солідарно виплати пов`язані з сплатою судового збору в сумі 1700 грн та ІТЗ в сумі 30 грн. на користь АКБ «Порто-Франко».

14 вересня 2010р. Другим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, на виконання заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2010р. по справі № 2-767/10, було відкрито виконавче провадження та видано постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження В-8/462, серії АА №; 1000447 від 14.09.2010р., на підставі якої було зареєстровано обтяження реєстраційний № 10246192.

20 листопада 2017р. заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі №521/13424/14 було задоволено позовні вимоги АКБ «Порто-Франко», відповідно до якого вирішено:

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 298/2- 07 від 09.02.2007 року укладеного між АБ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_5 звернути стягнення на предмет іпотеки ізольована квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 28,4 кв.м. житловою площею 14,3 кв. реєстраційний номер об`єкту: 7660467,шляхом надання Іпотекодержателю права продажу предмета іпотеки, за ціною 372 900,00 грн., встановленою на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності.

- стягнути з ОСОБА_5 ), ОСОБА_4 солідарно витрати пов`язані з сплатою судового збору в сумі 1730, 00 грн. на користь Акціонерного комерційного банку «Порто- Франко».

27 лютого 2018р. Суворовським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), на виконання заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.11.2017р. по справі № 521/13424/14, було відкрито виконавче провадження № 55880621, де боржником виступала ОСОБА_2 .

На сьогоднішній день виконавче провадження №55880621 завершено у зв`язку із повним виконанням зобов`язань, що підтверджується інформацією із АСВП.

27 травня 2024р. адвокатом Білозор О.О. було направлено на адресу Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) адвокатський запит, відповідно до якого адвокат просила, зокрема:

- надати інформацію щодо виконавчого провадження в рамках якого було винесено постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження В-8/462, серії АА №; 100447 від 14.09.2010р.;

- надати інформацію щодо підстав винесення постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження В-8/462, серії АА № 100447 від 14.09.2010р.;

- надати інформацію щодо підстав чинності обтяження реєстраційний № 10246192 від 14.09.2010 року, враховуючи той факт, що інформація щодо відкритих виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_2 відсутня;

- надати інформацію щодо підстав закінчення виконавчого провадження, в рамках якого було видано постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження В-8/462, серії АА № 100447 від 14.09.2010р., на підставі якої було зареєстровано обтяження реєстраційний № 102461926;

- надати для ознайомлення матеріали виконавчого провадження, в рамках якого було видано постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження В-8/462, серії АА № 100447 від 14.09.2010р., на підставі якої було зареєстровано обтяження реєстраційний № 102461926.

29 травня 2024р. Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було надано відповідь № 98557 на вищезазначений адвокатський запит, в якому зазначено наступне.

Перевіркою інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті в нерухомого майна щодо суб`єкта, встановлено наявність арешту накладеного постановою про накладення арешту на майно боржника та оголошено заборони на його відчуження В-8/462, серії АА № 100447 від 14.09.2010р., Другим Суворовським ВДВС ОМУЮ. Ідентифікувати по якому саме боргу було накладено зазначений арешт неможливо.

Надати для ознайомлення матеріали виконавчого провадження не представляється можливим у зв`язку зі знищенням останнього.

Крім того, вказаним листом позивачу роз`яснено право звернутись до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно зі ст.1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.6 Закону № 606-XIV (в редакції, чинній на час допущення оскаржуваної бездіяльності) державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно зі статтею 11 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно ст. 50, 55 Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.2 ст.57 Закону № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною 3 ст.57 Закону № 606-XIV постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до ст. 50 Закону №606-ХІV (в редакції станом на час втрати ним чинності) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні положення містяться в ст. 40 чинного Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ.

Судом встановлено, що 14 вересня 2010р. Другим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, на виконання заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2010р. по справі № 2-767/10, було відкрито виконавче провадження та видано постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження В-8/462, серії АА №; 1000447 від 14.09.2010р., на підставі якої було зареєстровано обтяження реєстраційний № 10246192.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 606 державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону № 606 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

З вищенаведених норм вбачається, що закінчення виконавчого провадження законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені ст. 50 Закону № 606.

Так, за приписами ч. 1 ст. 50 Закону № 606 у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що після закінчення виконавчого провадження виконавчі дії державним виконавцем не здійснюються.

Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.

Відповідно до п. 9.10 вищевказаного порядку, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт.

Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Наведене свідчить, що знищенню підлягають завершені виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився.

Судом встановлено, що листом Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №123117 від 15.07.2024 року позивача повідомлено, що ідентифікувати по якому саме боргу накладено зазначений арешт неможливо, у зв`язку з чим до Одеського державного нотаріального архіву направлено запит про надання копії постанови згідно якої накладено арешт. Інформація щодо вищевказаного обтяження (арешту) відсутня.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що не зняття арешту з майна при закінченні виконавчого провадження є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404) (в редакції чинній на момент звернення до суду та на момент вирішення справи) у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 1404 у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону № 1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1 2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону № 1404 у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, рішення про зняття арешту на майно, накладеного державним виконавцем, приймається державним виконавцем або начальником відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, шляхом винесення відповідної постанови.

Суд зазначає, що доказів винесення державним виконавцем або його начальником постанови про зняття арешту на нерухоме майно позивача, відповідачем суду не надано. Так само, не надано доказів існування інших незавершених виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 , зокрема щодо стягнення з неї виконавчого збору чи витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, які б обумовлювали необхідність існування накладеного на її майно арешту.

Враховуючи те, що в ході розгляду даної справи судом встановлено протиправну бездіяльність Другого Суворовського ВДВС ОМУЮ щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_6 , суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача є зняття у відповідності до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" арешту з належного ОСОБА_6 нерухомого майна, накладеного на підставі постанови Другого Суворовського ВДВС ОМУЮ В-8/462, серії АА №; 1000447 від 14.09.2010р., на підставі якої було зареєстровано обтяження реєстраційний № 10246192.

При цьому, суд зазначає, що у зв`язку з реформуванням системи органів примусового виконання та органів державної виконавчої служби, зміною підпорядкування та найменування відділів державної виконавчої служби зобов`язати зняти арешт з майна, що належить позивачеві необхідно саме Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень та на якого відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладений обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не надав суду доказів про правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Частиною 4 ст.159 КАС України встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

З урахуванням доводів позову, тієї обставини, що наданий строк для відзиву сплинув, відзив на позов до суду не надійшов, згідно автоматизованої системи діловодства суду по справі не зареєстровано будь-яких клопотань, заяв відповідача, суд кваліфікує неподання відповідачем - суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин як визнання позову.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідачем відзиву на позовну заяву у строк, встановлений судом, не подано та про причини не подання відзиву суд не повідомив, а тому у відповідності до приписів ч.4 ст.159 КАС України судом ці дії кваліфіковано як фактичне визнання позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням висновку суду про задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 262, 241-246, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. 1-ша Сотрувальна, 36-Г, м. Одеса, 65102, Код ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції щодо не знаття арешту з майна боржника ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна належного ОСОБА_6 , номер запису про обтяження: 10246192, дата державної реєстрації обтяження: 14.09.2010 рік, зареєстровано: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, накладеного на підставі постанови Другого Суворовського ВДВС ОМУЮ про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження В-8/462, серії АА № 1000447 від 14.09.2010 року.

Стягнути з Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. 1-ша Сотрувальна, 36-Г, м. Одеса, 65102, Код ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень, двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Суддя Самойлюк Г.П.