Справа № 480/2128/24
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 р. Справа № 480/2128/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.06.2024, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, по справі № 480/2128/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві , Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Киві від 12.02.2024 № 86 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 з 05.02.2024 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Киві від 12.02.2024 № 86 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16,м. Київ,04053, ) зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), що дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» період навчання курсантом у Національному університеті внутрішніх справ з 14.08.1998 по 22.06.2002 включно, як військову службу.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16,м. Київ,04053, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 05.02.2024 року про призначення пенсії за вислугою років, відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням висновку суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16,м. Київ,04053, ) суму судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що оскаржуване рішення є правомірним, оскільки на момент звернення з заявою про призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» позивач мав вислугу років менше ніж 25 років, що не є достатнім для призначення пенсії.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , позивач з 14.08.1998 по 03.10.2005 року проходив службу в органах внутрішніх справ (а.с. 25, 99) та з 10.10.2005 року по цей час працює в органах прокуратури (а.с. 24-32, 98-102).

При цьому відповідно до наказу від 10.08.1998 року № 186 о/с Університета внутрішніх справ, позивача було прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом 1-го курсу факультету №1 (юридичного) Університету внутрішніх справ з 14.08.1998 року, присвоївши спеціальне звання "рядовий міліції" (а.с. 35, 90 (зворотній бік).

Згідно наказу Національного університету внутрішніх справ від 20.06.2022 № 151 о/с, позивачу було присвоєно спеціальне звання середнього начальницького складу органів внутрішніх справи - лейтенанта міліції (а.с. 90).

Наказом Національного університету внутрішніх справ від 20.06.2022 № 152 о/с, лейтенанта міліції ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби у розпорядження УМВС України, з 22.06.2002 року (а.с. 36, 89 (зворотній бік).

Дані факти також підтверджуються витягом з послужного списку про проходження служби в органах внутрішніх справ України від 14.11.2023 року № 12/Г-230, послужним списком та довідкою Сумської обласної прокуратури від 08.01.2024 № 07-41 вих-24 (а.с. 22, 33, 42-48, 121 (зворотній бік), 125-126).

Позивач звернулася до пенсійного органу із заявою від 05.02.2024 року про призначення пенсії за вислугою років, відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 18, 122).

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

Рішенням від 12.02.2024 № 86 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Киві було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з відсутністю стажу за вислугу років (25 років) (а.с. 19-20).

При цьому в даному рішенні зазначено, що згідно наданих документів про стаж (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, диплом) стаж роботи на посадах прокурорів враховано повністю та складає 18 років 03 місяці 00 днів, за вислугу років - 23 роки 05 місяців 09 днів (а.с. 19-20).

Водночас, відповідно до пояснень представника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Киві, наданих на вимогу суду, для призначення пенсії до стажу роботи позивача за вислугу років було враховано половину строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання в юридичному вузі з 01.09.1998 по 21.06.2002 (01 рік 10 місяців 25 днів - курсант Національного університету внутрішніх справ) (а.с. 134).

Отже судом встановлено, що при винесенні оскаржуваного рішення та обрахунку стажу позивача за вислугу років, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було враховано лише половину строку навчання у Національному університеті внутрішніх справ.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку що відповідач безпідставно зарахував до стажу роботи позивача, який надає йому право на призначення пенсії за вислугою років лише половину строку з 14.08.1998 по 22.06.2002.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Приписами статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014, який набрав чинності 15.07.2015 (далі Закон України № 1697-VІІ) визначено засади пенсійного забезпечення працівників прокуратури, зокрема: прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років (частина перша статті 86 Закону України № 1697-VІІ).

За приписами ч. 6 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Згідно з положеннями частини 8 статті 86 Закону України № 1697, право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Так, нормами частини 6 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на пенсію згідно зі статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" має зараховуватися зокрема, строкова військова служба.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (в редакції, чинній на час навчання позивача) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 вищевказаного Закону визначено види військової служби, а саме; строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних, закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ передбачалося, що громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами. Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Відповідно до п.1 постанови КМУ "Про створення Університету внутрішніх справ" від 22 листопада 1994 року №787 прийнято пропозицію Міністерства внутрішніх справ, погоджену з Міністерством освіти, Міністерством економіки, Міністерством фінансів і Харківською обласною Радою народних депутатів, про створення Університету внутрішніх справ на базі Харківського інституту внутрішніх справ, що ліквідується.

Створення зазначеного університету здійснити в межах асигнувань на підготовку кадрів, що передбачаються Міністерству внутрішніх справ.

Так, пунктом 1 постанови КМУ "Про створення єдиної системи військової освіти" від 15 грудня 1997 року №1410 (в редакції чинної на момент навчання позивача у навчальному закладі) затверджено перелік вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, в абзаці 4 п.3 якого (переліку) до вищих навчальних закладів МВС (що входять до системи військової освіти) зазначено Університет внутрішніх справ.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу наведених вище норм вбачається, що час навчання позивача в Університеті внутрішніх справ (в подальшому перейменований у Національний університет внутрішніх справ), який відноситься до вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, відповідно до приписів ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», слід вважати військовою службою.

Крім того, відповідно до частин 2 та 3 статті 18 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-ХІІ (в редакції, яка діяла на час навчання позивача у навчальному закладі системи МВС України), особи, прийняті на службу до міліції, в тому числі слухачі й курсанти шкіл міліції, які перебувають на військовому обліку, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ України. Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.

Системний аналіз вищенаведених нормативних приписів дозволяє стверджувати, що навчання у Національному університеті внутрішніх справ, зокрема, у період з 1998 по 2002 роки, прирівнюється до проходження військової служби.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки у період з 14.08.1998 року по 22.06.2002 року позивач навчався в у Національному університеті внутрішніх справ і такий час навчання, у відповідності до вищевикладених правових норм, прирівнюється до військової служби, то він підлягає зарахуванню до вислуги років (загальної) у порядку статті 86 Закону № 1697-VІІ.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач безпідставно зарахував до стажу роботи позивача, який надає йому право на призначення пенсії за вислугою років лише половину строку навчання з 14.08.1998 року по 22.06.2002, та як наслідок неправильно обрахував його загальний стаж роботи за вислугою років.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач на день звернення до відповідача з відповідною заявою мав право на призначення пенсії за вислугу років, а тому дійшов вірного висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Киві від 12.02.2024 № 86 про відмову позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII період навчання курсантом у Національному університеті внутрішніх справ з 14.08.1998 по 22.06.2002 включно, як військову службу та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву позивача від 05.02.2024 року про призначення пенсії за вислугою років, відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням висновку суду.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийняте рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 у справі № 480/2128/24 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 по справі № 480/2128/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич