Справа № 580/10176/23
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року справа № 580/10176/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1), військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 2), в якому позивач просить:

1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу посадового окладу за квітень 2023 року в сумі 2689 грн. 05 коп.;

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу посадовий оклад за квітень 2023 року в сумі 2 689 грн. 05 коп.;

3) стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 2 689 грн. 05 коп. (яка є його посадовим окладом за квітень 2023 року) за відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю.

4) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу надбавки за особливості проходження служби за квітень 2023 року в сумі 2 609 грн. 02 коп.;

5) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу надбавку за особливості проходження служби за квітень 2023 року в сумі 2 609 грн. 02 коп.;

6) стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 2 609 грн. 02 коп. (яка є його надбавкою за особливості проходження служби за квітень 2023 року) за відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю;

7) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу частини премії за календарний період з 25 лютого 2022 року по 30 квітня 2023 року в сумі 100 332 три. 30 коп.;

8) зобов`язати військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу частину премії за календарний період з 25 лютого 2022р. по 30 квітня 2023 року в сумі 100 332 грн. 30 коп.;

9) стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 100 332 гри. 30 коп. (яка є його частиною премії за календарний період з 25 лютого 2022р. по 30 квітня 2023 року) за відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю;

10) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди на період дії воєнного стану за календарний період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року в сумі 206 850 три. 00 коп.;

11) зобов`язати військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду на період дії воєнного стану за календарний період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року в сумі 206 850 три. 00 коп.;

12) стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 206 850 гри. 00 коп. (яка є його додатковою винагородою на період дії воєнного стану за календарний період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року) за відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю;

13) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди на період дії воєнного стану за квітень 2023 року в сумі 29 550 грн. 00 коп.;

14) зобов`язати військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду на період дії воєнного стану за квітень 2023 року в сумі 29 550 грн. 00 коп.;

15) стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 29 550 грн. 00 коп. (яка є його додатковою винагородою на період дії воєнного стану за квітень 2023 року) за відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю;

16) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової допомоги при звільненні на дату звільнення 30 квітня 2023 року в сумі 12 623 грн. 82 коп.;

17) зобов`язати військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу при звільненні на дату звільнення 30 квітня 2023 року в сумі 12 623 грн. 82 коп.;

18) стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 12 643 грн. 82 коп. (яка є його грошової допомогою при звільненні на дату звільнення 30 квітня 2023 року в сумі 12 623 грн. 82 коп.);

19) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористану основну відпустку за 2022 рік в сумі 79 273 грн. 59 коп.;

20) зобов`язати військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористану основну відпустку за 2022 рік в сумі 79 273 грн. 59 коп.;

21) стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 79 273 грн. 59 коп. (яка є його компенсацією за невикористану основну відпустку за 2022 рік);

22) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористану основну відпустку за 2023 рік в сумі 25 367 грн. 55 коп.;

23) зобов`язати військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористану основну відпустку за 2023 рік в сумі 25 367 грн. 55 коп.;

24) стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 25 367 грн. 55 коп. (яка є його компенсацією за невикористану основну відпустку за 2023 рік);

25) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік в сумі 44 393 грн. 21 коп.;

26) зобов`язати військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік в сумі 44 393 грн. 21 коп.;

27) стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на користь позивача грошові кошти в сумі 44 393 грн. 21 коп. (яка є його компенсацією за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік);

28) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2023 рік в сумі 44 393 грн. 21 коп.;

29) зобов`язати військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) вчинити дію (у формі видачі наказу), а саме нарахувати та виплатити Позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2023 рік в сумі 44 393 грн. 21 коп.;

30) стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на користь Позивача грошові кошти в сумі 44 393 грн. 21 коп. (яка є його компенсацією за невикористану додаткову відпустку за 2023 рік).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачі протиправно не здійснили перерахунок, нарахування та виплату йому посадового окладу за квітень 2023 року, надбавки за особливості проходження служби за квітень 2023 року, частини премії за календарний період з 25 лютого 2022 року по 30 квітня 2023 року, додаткової винагороди на період дії воєнного стану за календарний період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року, додаткової винагороди на період дії воєнного стану за квітень 2023 року, грошової допомоги при звільненні на дату звільнення 30 квітня 2023 року, компенсації за невикористану основну відпустку за 2022 рік, компенсації за невикористану основну відпустку за 2023 рік, компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік та компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2023 рік. Позивач вважає, що вищезазначена бездіяльність відповідачів порушує його соціальні права, як військовослужбовця, тому звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 позовну заяву повернуто позивачу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 скасовано, а справу №580/10176/23 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

26.12.2023 адміністративна справа №580/10176/23 надійшла до Черкаського окружного адміністративного суду та шляхом автоматизованого розподілу передана для продовження розгляду раніше визначену складу суду - судді ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 08.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач 1 позов не визнав, просив суд у їх задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що військова частина НОМЕР_1 є розпорядником коштів третього рівня, здійснює фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_2 на підставі її наказів, які видає військова частина НОМЕР_2 , тому вважає, що у військової частини НОМЕР_1 не виникло обов`язку з нарахування та виплати позивачу грошових коштів, отже відповідачем 1 права позивача не порушувались.

Ухвалою суду від 08.03.2023 залучено до участі в адміністративній справі №580/10176/23 в якості другого відповідача - військову частину НОМЕР_2 , тому розпочато розгляд справи спочатку.

Відповідач 2 у визначений судом строк відзив на позов не подав, про причини не подання відзиву суд не повідомив.

Ухвалою суду від 06.05.2024 військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 письмові пояснення щодо сум нарахованих та виплачених ОСОБА_1 основних і додаткових видів грошового забезпечення: посадового окладу за квітень 2023 року; премії за календарний період з 25 лютого 2022 року по 30 квітня 2023 року; додаткової винагороди на період дії воєнного стану за календарний період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року (за період перебування на лікуванні); грошової допомоги при звільненні на дату звільнення 30 квітня 2023 року; компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2023 рік. Також витребувано від військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 завірені належним чином копії доказів нарахування та виплати при звільненні ОСОБА_1 згідно наказу від 30.04.2023 №123: щомісячної премії до посадового окладу по 30.04.2023; надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% по 30.04.2023; додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, у період здійснення заходів по 30.04.2023 пропорційно дням безпосередньої участі з розрахунку 30000 грн; грошової компенсації за невикористану додаткову щорічну відпустку за 2023 рік у кількості 14 діб; грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік у кількості 25 діб та за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік у кількості 08 діб, зупинено провадження у справі до отримання від відповідачів витребуваних доказів.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2024 ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06.05.2024 про зупинення провадження у справі скасовано, а справу №580/10176/23 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

16.07.2024 військовою частиною НОМЕР_2 подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи довідки від 07.07.2024 №2841 про розміри грошового забезпечення (витяг з карток особових рахунків) за 2023 рік при звільненні по військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 із зазначенням основних і додаткових видів грошового забезпечення та повідомлено, що інші докази, зокрема, довідку від 02.04.2024 31404 про розміри грошового забезпечення (витяг з карток особових рахунків) за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 по військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 були надані відповідачем 2 до матеріалів справи раніше клопотанням від 09.04.2024.

19.07.2024 матеріали справи повернулись від суду апеляційної інстанції до Черкаського окружного адміністративного суду, тому судом розпочато спочатку розгляд підготовчого провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, зокрема, з 25.02.2022 по 30.04.2023 у військовій частині НОМЕР_2 .

Оскільки на думку позивача відповідачами не здійснено йому перерахунок, нарахування та виплату позивачу у повному обсязі посадового окладу за квітень 2023 року, надбавки за особливості проходження служби за квітень 2023 року, частини премії за календарний період з 25 лютого 2022 року по 30 квітня 2023 року, додаткової винагороди на період дії воєнного стану за календарний період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року, додаткової винагороди на період дії воєнного стану за квітень 2023 року, грошової допомоги при звільненні на дату звільнення 30 квітня 2023 року, компенсації за невикористану основну відпустку за 2022 рік, компенсації за невикористану основну відпустку за 2023 рік, компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік та компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2023 рік, тому позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що Кабінет Міністрів України постановою від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704), затвердив:

- тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1;

- схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Відповідно до пункту 4 Постанови №704, (в чинній редакції на дату судового розгляду спору), установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Постанова №704 набрала чинності з 1 січня 2018 року.

Згідно із пунктом 4 Постанови № 704, (в редакції, яка була чинною до 24.02.2018), установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2020 року №1038 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 р. №1644 і від 30 серпня 2017 р. №704» (далі - Постанова №1038), внесено зміни до приміток додатків 1, 14 Постанови № 704, а саме:

- посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704;

- оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704.

Постановою Кабінету Міністрів України від 6 вересня 2005 року №870 затверджено «Правила підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України» (далі - Правила №870).

Відповідно до пункту 32 Правил №870 визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи його скасування не поновлює дію актів, які визнані ним такими, що втратили чинність, чи які скасовані таким актом.

Дія акта Кабінету Міністрів України поновлюється шляхом прийняття відповідного акта або із зазначенням в тексті акта про визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України, чи про його скасування.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.04.2023 №123 позивача звільнено з військової служби у запас на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з 01.05.2023 його виключено зі списків особового складу частини та зі всіх видів забезпечення.

Із довідки від 02.04.2024 №1404 про розміри грошового забезпечення (витяг з карток особових рахунків) за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 по військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 224), судом встановлено, що позивачу не здійснено нарахування та виплату посадового окладу за квітень 2023 року, надбавки за особливості проходження служби за квітень 2023 року та премії за квітень 2023 року, тому бездіяльність відповідача з їх не нарахування та не виплати позивачу є протиправною. Однак із вищезазначеної довідки від 02.04.2024 №1404 вбачається, що позивачу здійснено нарахування премії за календарний період з 25 лютого 2022 року по 31 березня 2023 року тому позов у цій частині позовних вимог є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд зазначає, що відповідач 1 зобов`язаний здійснити перерахунок та виплату позивачу посадового окладу за квітень 2023 року, надбавки за особливості проходження служби за квітень 2023 року та премію за квітень 2023 року, тому позов у частині позовних вимог №1, №2, №4, №5, №7 та №8 є частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Разом з цим, не підлягають до задоволення позовні вимоги №3, №6 та №9 щодо нарахування та виплати визначених позивачем конкретних сум посадового окладу за квітень 2023 року, надбавки за особливості проходження служби за квітень 2023 року, частини премії за календарний період з 25 лютого 2022 року по 30 квітня 2023 року, оскільки повноваження щодо здійснення детального розрахунку і нарахування таких сум належить до дискреційних повноважень відповідача 1, тому за відсутності нарахованих їх, вимога позивача про стягнення цих сум як відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю є передчасною.

Стосовно позовних вимог позивача №10-№15 щодо додаткової винагороди на період дії воєнного стану за календарний період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року за перебування позивача на стаціонарному лікуванні та додаткової винагороди на період дії воєнного стану за квітень 2023 року, то суд зазначає наступне.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

01.04.2022 постановою Кабінету Міністрів України №400 внесено зміни до вказаної вище постанови КМУ №168, згідно яких до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 №400 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168» - ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Таким чином, особи, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого) або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії включаються до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень.

Згідно п. 11 Розділу ХХХIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Судом встановлено, що згідно довідки ВЛК від 19.01.2023 №252 військової частини НОМЕР_3 позивач 01.08.2022 одержав МВТ: акуботравми у вигляді цефаогічного та вестибуло-атактичного синлромів, двобічної нейросенсорної приглухуватості І ст. Травма, ТАК, повязана із захистом Батьківщини.

Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, позивач у спірному періоді (з 16.09.2022 по 09.01.2023) проходив стаціонарні лікування у закладах охорони здоров`я, що підтверджується виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданих КПП ЛОР « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Однак, із наданої відповідачем довідки від 02.04.2024 №1404 про розміри грошового забезпечення (витяг з карток особових рахунків) за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 по військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 224), судом встановлено, що відповідачами не здійснено нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди на період дії воєнного стану за календарний період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року за перебування позивача на стаціонарному лікуванні - додаткової винагороди, збільшеної саме до 100000 гривень, а лише нараховано її у сумі 30000 грн.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд дійшов висновку зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у розмірі, збільшеному до 100000 грн на місяць, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема, за період 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року, тому позов у цій частині позовних вимог №10, №11 підлягають до часткового задоволення.

Також із довідки від 02.04.2024 №1404 про розміри грошового забезпечення (витяг з карток особових рахунків) за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 по військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 224), судом встановлено, що відповідачами не здійснено нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди на період дії воєнного стану за квітень 2023 року збільшеної до 30000 грн, тому позов в частині позовних вимог №13 та №14 також підлягають до часткового задоволення шляхом зобов`язання відповідача 1 здійснити її нарахування та виплату позивачу.

Разом з цим, не підлягають до задоволення позовні вимоги №12 та №15 нарахування та виплати визначених позивачем конкретних сум додаткової винагороди на період дії воєнного стану за календарний період з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року за перебування позивача на стаціонарному лікуванні та додаткової винагороди на період дії воєнного стану за квітень 2023 року, оскільки повноваження щодо здійснення детального розрахунку і нарахування таких сум належить до дискреційних повноважень відповідача 1, тому за відсутності факту їх нарахування, вимога позивача про стягнення цих сум як відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю є передчасною.

Стосовно позовних вимог позивача №19-№24, №28, №29 та №30 щодо виплати позивачу при звільненні компенсації за невикористану основну відпустку за 2022 рік, компенсації за невикористану основну відпустку за 2023 рік та компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2023 рік, то суд зазначає наступне.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.04.2023 №123 позивача звільнено з військової служби у запас на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з 01.05.2023 його виключено зі списків особового складу частини та зі всіх видів забезпечення.

Вищезазначеним наказом також передбачено здійснити виплату позивачу, зокрема, компенсацію за невикористану основну відпустку за 2022 рік, компенсації за невикористану основну відпустку за 2023 рік, компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік та компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2023 рік.

Так, із наданої відповідачем довідки від 07.07.2024 №2841 про розміри грошового забезпечення (витяг з карток особових рахунків) за 2023 рік при звільненні по військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 із зазначенням основних і додаткових видів грошового забезпечення, судом встановлено, що позивачу 10.05.2023 здійснено виплату компенсації за невикористану основну відпустку за 2022 рік у сумі 17201,01 грн, компенсацію за невикористану основну відпустку за 2023 рік у сумі 5504,32 грн та компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2023 рік у сумі 9632,56 грн, тому позов у цій частині позовних вимог №19-№24, №28, №29 та №30 не підлягає до задоволення.

Стосовно позовних вимог позивача №16-№18 щодо виплати позивачу грошової допомоги при звільненні на дату звільнення 30 квітня 2023 року, то суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах визначені Законом №2011-ХІІ.

Абзацами 1-4 п. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується. Одноразова грошова допомога також не виплачується військовослужбовцям, звільненим з військової служби на підставах, визначених п. 2 - 4 ч. 2 ст. 36 (крім випадків звільнення у зв`язку з виявленням однієї з підстав, зазначених у п. 1 і 9 ч. 2 ст. 31) Закону України «Про розвідку».

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та наказом командира в/ч від 30.04.2023 №123 його звільнено з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суд зазначає, що підстави звільнення з військової служби визначені ст. 26 Закону №2232-ХІІ.

Даною правовою нормою розмежовано підстави для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, у мирний час, під час дії особливого періоду, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану.

Відповідач у відзиві вказав, що сімейні обставини та інші поважні причини підстави для звільнення під час проведення мобілізації та дії воєнного стану безпосередньо визначені пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ. Разом з тим, для звільнення через сімейні обставини або з інших поважних причин у мирний час такі обставини та поважні причини мають відповідати переліку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Саме випадок звільнення через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, передбачений як одна із підстав для виплати одноразової грошової допомоги у абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ. Таким чином, на думку відповідача при звільненні за сімейними або іншими поважними причинами військовослужбовець набуває право на виплату одноразової грошової допомоги лише у випадку такого звільнення лише у мирний час. Оскільки позивач звільнився за сімейними обставинами у період воєнного стану, він не набув права на вказану виплату.

Однак, суд зазначає, що абз. 3 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ викладений шляхом застосування способу негативного правового регулювання. У даному випадку законодавець чітко передбачив категорії осіб, яким не виплачується одноразова грошова допомога ні за яких умов. Особи, звільнені з військової служби через сімейні обставини, до таких категорій не входять.

У той же час, в абз. 1-2 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ застосовано спосіб позитивного правового регулювання спірних правовідносин передбачений перелік осіб, яким одноразова грошова допомога виплачується залежно від підстав їх звільнення, з розмежуванням, в залежності від таких підстав, розміру одноразової грошової допомоги.

При цьому, випадки звільнення через сімейні обставини присутні як в абз. 1, так і в абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ.

Разом з тим, абзац 2 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ визначає більш широке коло звільнених через сімейні обставини військовослужбовців, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, - через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, прямої законодавчої заборони для виплати одноразової грошової допомоги звільненим через сімейні обставини під час дії особливого періоду, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану військовослужбовцям абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ не містить.

Проте, якщо звільнення військовослужбовців відбулося через сімейні обставини, відмінні від обставини, прямо передбаченої абз. 1 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ, такі військовослужбовці вправі розраховувати на отримання одноразової грошової допомоги тільки в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Те, що абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ містить відсилання до визначення Кабінетом Міністрів України переліку сімейних обставин або інших поважних причин, не нівелює право військовослужбовця, звільненого через сімейні обставини, які напряму визначені законом, на отримання одноразової грошової допомоги.

Суд звертає увагу на положення постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» (далі також Постанова №413, Перелік сімейних обставин).

Постанова №413 та затверджений нею Перелік сімейних обставин не містять обмежень щодо застосування у мирний час, під час дії особливого періоду, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану.

Також слід зауважити, що норми ст. 26 Закону №2232-ХІІ щодо підстав звільнення під час дії особливого періоду, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану зазнавали неодноразових змін.

Зокрема, п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ був доповнений підпунктом «г» в квітні 2022 року на підставі Закону України від 01.04.2022 року №2169-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян». До цього часу такої підстави як звільнення через сімейні обставини або з інших поважних причин під час проведення мобілізації та воєнного стану Закон №2232-ХІІ не передбачав.

Тобто норми ч. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ, якими врегульовано право на отримання одноразової грошової допомоги звільненим з військової служби військовослужбовцям, були законодавчо сформовані раніше внесення змін до ст. 26 Закону №2232-ХІІ, які додатково передбачили підстави звільнення за сімейними обставинами під час проведення мобілізації та воєнного стану.

Внаслідок цього виникли неузгодженості, що не усунуті на законодавчому рівні, між зазначеними правовими нормами, а тому певні неузгодженості в нормах Закону №2232-ХІІ та Закону №2011-ХІІ не можуть бути підставою для відмови позивачу у виплаті належної йому одноразової грошової допомоги.

Таким чином, на суд дійшов висновку, що буквальне та системне тлумачення наведених законодавчих норм свідчить про те, що законодавець не мав наміру свідомо обмежити право на виплату одноразової грошової допомоги особам, звільненим з військової служби через сімейні обставини, які прямо передбачені положеннями ст. 26 Закону №2232-ХІІ.

Виходячи з обставин справи та відповідних норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, позивач мав законне сподівання на виплату йому передбаченою законом одноразової грошової допомоги у зв`язку з тривалою (понад десять років) військовою службою, а відповідач безпідставно, незаконно позбавив позивача належної йому до виплати одноразової грошової допомоги.

Більш того, статтею 15 Закону №2011-ХІІ чітко передбачені випадки, коли одноразова грошова допомога, встановлена цим пунктом, не виплачується військовослужбовцям у разі їх звільнення з військової служби. Таких випадків під час розгляду справи не встановлено. Отже, суд вважає, що позивач має право на отримання грошової допомоги, оскільки таке право прямо передбачено статтею 15 Закону №2011-ХІІ, тому позовна вимога позивача №17 щодо нарахування та виплати позивачу грошову допомогу при звільненні на дату звільнення 30 квітня 2023 року є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Разом з цим, не підлягають до задоволення позовні вимоги №18 та №19 щодо нарахування та виплати визначених позивачем конкретних сум грошову допомогу при звільненні на дату звільнення 30 квітня 2023 року, оскільки повноваження щодо здійснення детального розрахунку і нарахування таких сум належить до дискреційних повноважень відповідача 1, тому за відсутності факту їх нарахування, вимога позивача про стягнення цих сум як відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю є передчасною.

Стосовно позовних вимог №25, №26, та №27 щодо нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік, то суд зазначає наступе.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 №3551-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №504/96-ВР з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №504/96-ВР) визначено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону України №504/96-ВР учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України №3551-ХІІ, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Частиною 1 статті 10-1 Закону України №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Згідно з пунктами 8, 14 статті 10-1 Закону України №2011-ХІІ у разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Згідно з пунктами 17, 18, 19 цієї правової норми в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною 1 цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Визначення поняття особливого періоду наведене у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ (далі - Закон України №3543-ХІІ) та у Законі України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ (далі - Закон України №1932-ХІІ).

Згідно з статті 1 Закону України № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом України №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку військовослужбовець набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 згаданої статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України №3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону України №2011-ХІІ, статтею 162 Закону України № 504/96-ВР.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі - Наказ №260), у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня. Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідача, що позивачем не було використано додаткову відпустку за 2022 рік, тому суд дійшов висновку зобов`язання відповідача 1 здійснити нарахування та виплату позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік, тому позов в цій частині позовних вимог №25 підлягає до задоволення.

Разом з цим, не підлягають до задоволення позовні вимоги №26 та №27 щодо нарахування та виплати визначених позивачем конкретних сум компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік, оскільки повноваження щодо здійснення детального розрахунку і нарахування таких сум належить до дискреційних повноважень відповідача 1, тому за відсутності факту їх нарахування, вимога позивача про стягнення цих сум як відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю є передчасною

За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 посадового окладу за квітень 2023 року, надбавки за особливості проходження служби за квітень 2023 року та премію за квітень 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 посадового окладу за квітень 2023 року, надбавки за особливості проходження служби за квітень 2023 року та премію за квітень 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 грн на місяць, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема, за період 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі, збільшеному до 100000 грн на місяць, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема, за період 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткову винагороду за квітень 2023 року у розмірі, збільшеному до 30000 грн на місяць, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за квітень 2023 року у розмірі, збільшеному до 30000 грн на місяць, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Віталіна ГАЙДАШ