Справа № 420/24807/24
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за результатом якого позивач просить:

визнати протиправною відмову ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 у задоволенні рапорту ОСОБА_2 про звільнення з військової служби;

зобов`язати ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_2 з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю II групи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено в задоволені його рапорту про звільнення на підставі підпункту «ж» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного зі своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Ухвалою суду від 12 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_3 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

23.05.2024 Позивач звернувся із рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи.

До рапорту надавались наступні документи:

1. на підтвердження родинних зв`язків: копія свідоцтва про народження;

2. на підтвердження необхідності догляду за мамою: копія довідки до акта огляду МСЕК мами.

3. на підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення: копія свідоцтва про розірвання шлюбу, копія довідки про реєстрацію місця проживання.

06.06.2024 командування Військової частини НОМЕР_2 надіслало документи до Військової частини НОМЕР_1 для погодження.

Листом від 06.07.2024 Військова частина НОМЕР_1 повернула без реалізації матеріали та подання на звільнення Позивача через не надання достатніх підстав та підтвердження відсутності інших осіб, котрі можуть здійснювати такий догляд, а саме дітей, батьків, рідних братів та сестер, бабусі та дідуся чи онуків такої особи, якщо інші члени сім`ї самі не потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Запропоновано усунути зазначені недоліки та за наявності підстав надіслати документи на звільнення повторно.

Вважаючи відмову протиправною позивач за захистом своїх прав звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено в Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року (далі Закон №2232-XII).

Положеннями статті 1 Закону передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (ч.1 ст.2 Закону).

За нормами ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України введено воєнний стан та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», відповідно до якого оголошено та проведено загальну мобілізацію.

Тобто, з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан та проведено загальну мобілізацію.

Строк дії воєнного стан та проведення мобілізації в Україні продовжено й наразі триває.

Прийняття на військову службу до Збройних Сил України, проходження військової служби та звільнення з військової служби визначені Законом №2232-XII.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008).

Приписами п.233 розділу XII Положення №1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Підстави звільнення з військової служби передбачені вимогами ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, у відповідності до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» 25 березня 1992 року № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

В свою чергу, у відповідності до ч.12 цієї статті військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану, як наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Тобто, наявність у матері військовослужбовця статусу особи з інвалідністю II групи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати надає йому безспірне право на звільнення з військової служби у відповідності до ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Відповідачем не заперечується, що ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 , яке надавалося відповідачу разом з рапортом.

Шлюб між батьками ОСОБА_1 , а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвано, про що 18 лютого 1998 року складено відповідний актовий запис № 67, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_4 від 22 травня 2015 року.

ОСОБА_5 змінив імя ОСОБА_7 на ОСОБА_8 , що підтверджується Витягом з ДРАЦС громадян про державну реєстрацію зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) №2 від 25 березня 2023 року.

Згідно зі Свідоцтвом про зміну імені Серії НОМЕР_5 від 06 жовтня 2021 року, ОСОБА_4 змінила прізвище, власне ім`я, по батькові на ОСОБА_9 , про що 06 жовтня 2021 року складено відповідний актовий запис № 101, ОСОБА_9 .

В свою чергу, ОСОБА_9 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК Серії 12ААГ №952662 від 06.05.2024 року.

Згідно з Рішенням ЛКК від 07.05.2024 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 18», встановлена наявність необхідності у ОСОБА_9 у постійному сторонньому догляді, через її фактичний незадовільний стан здоров`я.

Згідно з довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № від 03.11.2011 та витягом з реєстру територіальної громади № 2024/003357021, ОСОБА_1 та його мати, ОСОБА_9 мешкають разом в АДРЕСА_3 .

Разом з рапортом позивачем подано до відповідача докази смерті батьків ОСОБА_9 .

За таких обставин, оскільки матеріалами справи підтверджується у матері позивача статус особи з інвалідністю II групи та в неї відсутні інші працездатні особи, зобов`язані відповідно до закону їх утримувати, суд приходить до висновку, що доводи відповідача в рішенні є надуманими, безпідставними та не відповідають змісту норми підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, тоді як позивачем надано докази у підтвердження права у ОСОБА_1 на звільнення з військової служби через вказані сімейні обставини.

З урахуванням викладеного, прийняття відповідачем рішення про відмову у звільненні з військової служби ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом:

визнати протиправною відмову ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 у задоволенні рапорту ОСОБА_2 про звільнення з військової служби;

зобов`язати ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_2 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю II групи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом першої інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 у задоволенні рапорту ОСОБА_2 про звільнення з військової служби.

Зобов`язати ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю II групи.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко