Справа № 420/5624/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/5624/24

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.,

повний текст судового рішення

складено 25.07.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стіллі» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення щодо визначення (коригування) митної вартості товару, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стіллі» (далі ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці та просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UА500020/2024/000017/2 від 16.02.2024 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що що 18.07.2022 року між RUIAN TONGQI SHOES CO., Ltd (Продавець) та TOB (Покупець) укладено контракт №1, за умовами якого продавець зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (п.1.1 контракту).

Товаром за цим контрактом є взуття (п.1.2 контракту).

Всі ціни визначаються в інвойсах продавця і встановлюються у доларах США. Продавець не має права змінювати ціни з моменту надання пропозиції. (п.2.1 контракту)

Умови поставки: (базові умови) СРТ. Детальні умови визначаються сторонами у додатках. Поставка товару здійснюється партіями, що сформовані на підставі замовлень покупця та наявності товару на складі продавця. Замовлення вважається прийнятим, якщо продавець виставив покупцю попередній інвойс (п.3.1-3.3 контракту).

Покупець оплачує 100% суми, зазначеної в інвойсі протягом 90 календарних днів з дня завершення оформлення документів з митного очищення вантажу. Авансові платежі можливі за згодою сторін. (п.4.1 контракту)

Товар має бути упакований відповідно до кожного виду товару. (п.5.1 контракту).

Також, судом встановлено, що між сторонами було укладено додаткові угоди від 26.12.2022 року, від 06.01.2023 року, від 06.02.2023 року (відповідно до якої п.4.1 контракту викладено в редакції: умови оплати визначаються в інвойсах), від 02.01.2023 року (відповідно до якої п.5.1 контракту викладено в такій редакції: товар має бути упакований відповідно до вимог кожного виду товару. Вартість упаковки та пакування включені у вартість товарів в інвойсах та не підлягають окремій оплаті.) від 31.12.2023 року та від 19.07.2022 року (відповідно до якої п.3.1 контракту викладено в такій редакції: умови поставки FOB. Строки поставки визначаються в додатках.)

Так, судом встановлено, що 20.10.2023 року на виконання умов контракту №1 продавцем було виставлено інвойс №69 з переліком товарів на загальну суму 64870,2064 доларів США.

Також, у вказаному інвойсі зазначено, що пакування відповідно до заяви включено в ціну. Умови оплати: передоплата протягом 180 днів від дати інвойсу. Строки поставки: не пізніше 20.03.2024р. Страхування не здійснюється.

Судом встановлено, що відповідно до платіжної інструкції від 08.01.2024 року №156 покупцем було здійснено оплату за товар на суму 64870,21 дол. США.

Також судом встановлено, що відповідно до довідки виданої ТОВ «Інтер Транс Лоджістік» про вартість міжнародного перевезення вантажу від 12.02.2024 року:

- локальні портові витрати в Китаї складають 38566.04 грн: від порту Ningbo (Китай) до порту Gdansk (Польща) складає 82775.88 грн;

- послуги з перевантаження на території Польщі у авто АС7199НС7АС4110XF складає 44996,28 грн: автоперевезення у авто АС7199НС7АС41 10XF від м.Gdansk (Польща) до п/п Ягодин (Україна) складає 63793.02 грн;

- автоперевезення у авто АС7199ПСАС4110XF від н/п Ягодин (Україна) до м.Одеса (Україна) складає 27339.86 грн.

Страхування вантажу не проводилося.

Також судом встановлено, що між ТОВ «Інтер Транс Лоджістік» (експедитор) та ТОВ 21.07.2023 року було укладено договір № транспортного експедирування, відповідно до умов якого експедитор зобов`язується за плату і за рахунок клієнта надавати транспортно-експедиторські послуги, пов`язані з організацією та забезпеченням перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів клієнта, у відповідності до стандартів надання послуг.

На підтвердження заявлених послуг позивачем надано договір-заяву №КСА-1 на перевезення вантажу від 06.02.2024 року.

На виконання умов договору, на підставі інвойсу та відповідних транспортних документів було здійснено поставку товару та подано до митного оформлення митну декларацію №24UA72U4 від 16.02.2024.

Також судом встановлено, що на виконання вимог статті 54 МКУ та у зв`язку із опрацюванням профілів ризику системи управління ризиками щодо можливого заниження митної вартості, під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) №24UA72U4 від 16.02.2024р. встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки та не містяться всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2024/000017/2 від 16.02.2023, а саме:

1) п.1 ч.10 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) Відповідно до вимог розділу ІІІ «Правил…», затверджених наказом МФУ від 24.05.2012р. №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: -рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Вказані документи для підтвердження числового значення вказаної складової митної вартості до митного оформлення не надано;

3) у довідці про транспортні витрати відсутнє посилання на договір на перевезення вантажу. В автотранспортній накладній CMR від 08.02.2024р. фактичний перевізник (ФОП ОСОБА_1 ). Подані до митного оформлення документи, що містять вартість перевезення товару, не містять умов поставки, що унеможливлює провести перевірку достовірності декларування витрат на транспортування;

4) в п.2.1 контракту передбачена пропозиція продавця щодо ціни товару та згідно з п.3.2. контракту поставка товару здійснюється на підставі замовлень покупця, відомості про які відсутні;

5) відповідно до п.4.1 зовнішньоекономічного договору оплата здійснюється протягом 90 календарних днів після митного оформлення, однак в інвойсі зазначено, що оплата здійснюється протягом 180 днів від дати інвойсу.

Таким чином, оскільки надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 МК України від 13.03.2012 №4495-VI, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст.53 МК України додаткові документи та відомості.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що 16.02.2024р. митним органом отримано лист уповноваженої особи від 16.02.2024р. №1602-1 з повідомленням, що у встановлений термін додаткові документи надаватись не будуть, також в листі зазначено, що на вимогу митного органу надається в якості додаткового документа, рахунки на сплату транспортних послуг №220 від 07.02.2024р., №238 від 08.02.2024, №221 від 08.02.2024р. ТОВ "Інтер Транс Лоджістікс", відповідно автотранспортній накладній CMR від 08.02.2024р. №703 фактичний перевізник інший.

Таким чином, проаналізувавши у сукупності вищевказані факти та розбіжності у документах, митниця зробила висновок про неможливість визначення митної вартості товарів за ціною угоди.

Отже, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з (МД) №24UA72U4 від 16.02.2024р. містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст.54 МК України від 13.03.2012р. №4495-VI, стали підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2024/000017/2 від 16.02.2024 року та картки відмови митним органом у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що така складова митної вартості як упаковка та пакування вже були включені продавцем до ціни товару, а тому доводи митного органу є безпідставними.

Суд також зазначив, що наявність у накладній відомостей про третю особу - фактичного перевізника не суперечить змісту наданих декларантом документів.

Крім того, суд дійшов висновку, що оплату за товар було здійснено в терміни визначені контрактом відповідно до платіжної інструкції №156 від 08.01.2024 року, яка була надана до митного органу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що митним органом безпідставно зазначено про відсутність відповідних документів та недостатність наданих позивачем документів для визначення митної вартості за першим (основним) методом.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України з огляду на таке.

Положеннями ч.3 ст.318 МК України передбачено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 50 МК України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до ч.4, 5 ст.58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 1 ст.51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.52 МК України декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

При декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно умов контракту, інвойсів та інших документів постачальника.

Згідно ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.1, 2 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, ст.58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1-3 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З вищенаведених правових норм вбачається, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки, або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, що стало підставою прийняття рішення №UA500020/2024/000017/2 від 16.02.2024р.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що підставами для його прийняття стало:

1) п.1 ч.10 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) Відповідно до вимог розділу ІІІ «Правил…», затверджених наказом МФУ від 24.05.2012р. №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: -рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Вказані документи для підтвердження числового значення вказаної складової митної вартості до митного оформлення не надано;

3) у довідці про транспортні витрати відсутнє посилання на договір на перевезення вантажу. В автотранспортній накладній CMR від 08.02.2024р. фактичний перевізник (ФОП ОСОБА_1 ). Подані до митного оформлення документи, що містять вартість перевезення товару не містять умов поставки, що унеможливлює провести перевірку достовірності декларування витрат на транспортування;

4) в п.2.1 контракту передбачена пропозиція продавця щодо ціни товару та згідно з п.3.2. контракту поставка товару здійснюється на підставі замовлень покупця, відомості про які відсутні;

5) відповідно до п.4.1 зовнішньоекономічного договору оплата здійснюється протягом 90 календарних днів після митного оформлення, однак в інвойсі зазначено, що оплата здійснюється протягом 180 днів від дати інвойсу.

З приводу зазначених митним органом підстав колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо такої складової митної вартості як упаковка та пакування, апеляційний суд зазначає, що відповідно до умов контракту №1 від 18.07.2022р., п.5.1 товар має бути упакований відповідно до кожного виду товару.

Відповідно до додаткової угоди від 02.01.2023 року, п.5.1 контракту викладено в такій редакції: товар має бути упакований відповідно до вимог кожного виду товару. Вартість упаковки та пакування включені у вартість товарів в інвойсах та не підлягають окремій оплаті.

Тобто, така складова митної вартості як упаковка та пакування вже були включені продавцем до ціни товару, а тому доводи митного органу є безпідставними, про що обґрунтовано зазначив суд 1-ї інстанції.

Щодо доказів на підтвердження понесення витрат на транспортування, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що задля підтвердження розміру транспортних витрат декларантом було надано відповідачу довідку про транспортні витрати від 12.02.2024 року, які містять інформацію про вартість перевезення товару за весь маршрут від постачальника до покупця. Частина 2 ст.53 МК України передбачає надання документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. При цьому, вказана норма не встановлює конкретних вимог щодо виду таких документів. Надані декларантом довідки є такими документами, що містять відомості про вартість перевезення товарів.

Що стосується доводів митного органу, що «у довідці про транспортні витрати відсутнє посилання на договір на перевезення вантажу. В автотранспортній накладній CMR від 08.02.2024 фактичний перевізник (ФОП ОСОБА_1 ). Подані до митного оформлення документи, що містять вартість перевезення товару, не містять умов поставки, що унеможливлює провести перевірку достовірності декларування витрат на транспортування», колегія суддів зазначає, що згідно з умовами договору № транспортного експедирування, ТОВ «Інтер Транс Лоджістікс» (Експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок клієнта надавати транспортно-експедиторські послуги, пов`язані з організацією та забезпеченням перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів Клієнта, у відповідності до Стандартів надання послуг.

Так, згідно з п.3.1.11. цього договору, при виконанні своїх зобов`язань за цим договором експедитор має право залучати до виконання своїх обов`язків за даним договором третіх осіб, залишаючись відповідальним перед клієнтом за належне виконання цього договору.

З наведеного вбачається, що у накладній зазначено фактичного перевізника, який діяв на замовлення ТОВ «Інтер Транс Лоджістікс». При цьому, ТОВ «Інтер Транс Лоджістікс» є експедитором, тобто організовує транспортування вантажу за весь час маршруту та з метою надання такої послуги залучає третіх осіб, тобто перевізників, що передбачено умовами договору.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що наявність у накладній відомостей про третю особу - фактичного перевізника не суперечить змісту наданих декларантом документів.

Щодо доводів митного органу стосовно пропозицій та замовлень, відомості про які відсутні, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.3.2 контракту поставка товару здійснюється партіями, що сформовані на підставі замовлень покупця та наявності товару на складі продавця. Пунктом 3.3 контракту встановлено, що замовлення вважається прийнятим, якщо продавець виставив покупцю інвойс.

Як вбачається з матеріалів справи, покупцю було виставлено інвойс №69 від 20.10.2023 року, який є підтвердженням того, що замовлення було прийнято.

Оскільки іншого документального оформлення замовлень та пропозицій контрактом не передбачено, доводи відповідача про відсутність таких відомостей є необґрунтованими, про що вірно зазначив суд 1-ї інстанції.

Стосовно строків оплати та відомостей про оплату, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що декларантом було надано додаткову угоду від 06.02.2023 року до контракту, якою внесено зміни у п.4.1. та викладено його у наступній редакції: Умови оплати визначаються в інвойсах. Таким чином, твердження відповідача в цій частині не ґрунтуються на поданих документах та є безпідставними.

Більш того, судом встановлено, що оплату за товар було здійснено в терміни, визначені контрактом відповідно до платіжної інструкції №156 від 08.01.2024 року, яка була надана до митного органу.

При цьому, відповідно до ст.1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

При укладанні таких договорів сторони є вільними у визначенні кількості його умов, які в подальшому підлягатимуть виконанню сторонами.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що наведені доводи митного органу є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами. Тобто, митним органом безпідставно зазначено про відсутність відповідних документів та недостатність наданих позивачем документів для визначення митної вартості за першим (основним) методом.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару. Висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.04.2020 року по справі №140/804/19, від 11.06.2020 року по справі №815/5464/16, від 30.04.2020 року по справі №820/231/16, від 31.03.2020 року, від 19.03.2020 року по справі №808/4127/15.

Разом з тим, МК України встановлено, що при відсутності застережень щодо застосування основного методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч.2 ст.53 МК України застосовується саме основний метод визначення митної вартості товарів.

Заявлена митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, поданих позивачем документів було достатньо для прийняття рішення на їх підставі, а тому відповідач неправомірно відмовив у визнанні задекларованої митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів.

При цьому, визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Сам факт ненадання декларантом в установлений строк додаткових документів чи надання не у повному обсязі за відсутності оцінки достатності документів, первісно наданих декларантом на підтвердження ціни угоди щодо товарів, що імпортуються, не є беззаперечною умовою для висновку про відсутність підстав для застосування першого методу визначення митної вартості

Відповідно до ч. 3 ст. 318 МК України, митний контроль передбачає мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Проте, приписи вказаної статті митним органом були порушені, оскільки саме формальний підхід до наданих документів та їх опрацювання став причиною прийняття протиправного рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що позивач для підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару подав до відповідача всі необхідні передбачені ст.53 Митного кодексу України документи, а відповідач, в свою чергу, не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо спірних правовідносин.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що апелянтом в доводах апеляційної скарги не було наведено буд-яких заперечень щодо правильності визначення суми витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи у суді 1-ї інстанції, а тому апеляційний суд не надає оцінки рішенню суду 1-ї інстанції у цій частині.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Одеської митниці - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук