Справа № 308/2018/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 308/2018/24 пров. № А/857/22445/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 серпня 2024 року (головуючий суддя Бедьо В.І., м. Ужгород) у справі № 308/2018/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, у якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1278470 від 20.01.2024 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 серпня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 099532 від 02 березня 2023 року у ОСОБА_1 не вилучалося посвідчення водія НОМЕР_1 та інспектором поліції не видавався тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобами. Вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що у ОСОБА_1 відсутнє водійське посвідчення. Наголошує, що відповідачем не дотримано вимог ст. 280 КУпАП, позаяк не з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Враховуючи вимоги статті 286 та статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши письмові докази, що є в матеріалах справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції і визнається сторонами, 20.01.2024 поліцейським відділу поліції № 1 (с. Оноківці) Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області Цап А.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1278470 відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 гривень.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 20.01.2024 о 13:13 год. на трасі Н-13 223 КМ водій транспортного засобу Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_2 , керував даним транспортним засобом, будучи позбавлений права керування на підставі постанови Ужгородського міськрайонного суду у справі № 308/4633/23 від 09 листопада 2023 року, а також не був пристебнутий ременем пасивної безпеки, чим порушив п.п. «а» п. 2.1 та п.п. «в» п. 2.3 ПДР України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП є правомірною та винесеною з врахуванням всіх обставин, що мають значення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками і вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Підпунктом «в» п. 2.3 ПДР визначено, що на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Згідно п.п."а" п.2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, в тому числі, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п.п «а» п.2.4. ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Положеннями ч.4 ст.126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Отже, з наведених норм вбачається, що на водія покладено обов`язок мати при собі та, на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Як передбачено статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Тобто, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Отже, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із статтею 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

З наведених норм можна зробити висновок, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення поліцейський зобов`язаний з`ясувати обставини правопорушення, встановити подію і склад адміністративного правопорушення та у винесеній постанові зазначити докази, якими підтверджується подія і склад адміністративного правопорушення, зокрема, у випадку здійснення запису порушення, зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Таким чином, сам опис адміністративного правопорушення у постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Лише фіксація вчинення особою адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Як встановлено, позивач заперечує вчинення ним порушення Правил дорожнього руху, а отже, обов`язок доказування правомірності винесеної постанови відповідно до частини 2 статті 77 КАС України покладається на відповідача.

З оскаржуваної постанови серії ЕНА №1278470 від 20.01.2024 вбачається, що доказів вчинення позивачем порушень Правил дорожнього руху у ній не зазначено, графа 7 «До постанови додаються» не заповнена.

Водночас, у вказаній постанові у графі 4 «Особа, щодо якої розглядається справа» зазначено: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія: НОМЕР_1 .

Колегія суддів приймає доводи апелянта про помилковість висновку суду першої інстанції щодо відсутності посвідчення водія, оскільки таке було наявне у позивача при винесенні оскаржуваної постанови, відомості посвідчення водія позивача зазначаються у такій.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 317 та 317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.11.2023 року постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі 308/4633/23 позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП України та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів, строком на 1 рік.

Строк оскарження постанови складає 10 днів з дня її винесення.

17 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Ужгородського міськрайонного суду від 09 листопада 2023 року у справі 308/4633/23.

Розгляд даної апеляційної скарги призначений Закарпатським апеляційний судом до розгляду в апеляційному порядку на 21.03.2024 о 15:00 год.

Таким чином, на момент винесення оскаржуваної постанови постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.11.2023 у справі 308/4633/23 не набрала законної сили, оскільки постанова Ужгородського міськрайонного суду від 09 листопада 2023 року у справі 308/4633/23 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 та ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення була оскаржена в апеляційному порядку, відтак у відповідача не було правових підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Більше того, оскаржувана постанова не містить будь-яких відомостей про докази вчинення позивачем порушення п.п. «а» п. 2.1 та п.п. «в» п. 2.3 ПДР України.

При цьому, колегія суддів враховує, що Законом №580-VIII надано право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення, але наголошує, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 73 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим оскаржувана постанова серії ЕНА №1278470 від 20.01.2024 підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

У зв`язку із задоволенням позову слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, а саме, 1514 грн. (605,60 + 908,40).

Керуючись ст.ст. 272, 286, 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 серпня 2024 року у справі № 308/2018/24 скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1278470 від 20.01.2024 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар