Справа № 520/25912/24
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 р. справа № 520/25912/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Марини Лук`яненко, розглянувши у приміщенні суду за правилами письмового провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 29.08.2024р., винесену старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Балахановим Радиславом Сергійовичем у виконавчому провадженні №37944455.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 відкрито провадження у справі у порядку ст. 287 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що постанова про арешт майна боржника від 29.08.2024р. є протиправною та підлягає скасуванню. При цьому, вказує, що зазначення в оскаржуваній постанові про арешт майна боржника виконавчого провадження, яке було закінчено, може привести в подальшому до стягнення заборгованості з позивача, якої не існує на час винесення постанови, є незаконним. Також, позивач зазначила, що відносно території, на якій знаходиться нерухоме майно позивача, наявна заборона на вжиття заходів примусового виконання рішень, та винесення постанови про арешт майна боржника від 29.08.2024 щодо накладення арешту на житловий будинок безпосередньо порушує право власності на нерухоме майно позивача.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Надав до суду копії матеріалів виконавчого провадження №37944455.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд дійшов висновку, що справа має бути розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив таке.

За матеріалами виконавчого провадження, наданими відповідачем, судом встановлено, що на примусовому виконанні у Основ`янсько-Слобідському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Відділ) перебуває зведене виконавче провадження №69764302, у складі якого перебуває виконавче провадження №37944455 по примусовому виконанню виконавчого листа у справі №2-2213/11, виданого 12.03.2013 року Комінтернівським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова група «Укрфінанс груп» 849144,06 грн. заборгованості; виконавче провадження №73306026 по примусовому виконанню постанови №33019564 виданої 11.01.2023 Основ`янсько-Слобідським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 40567,25 грн.

При проведенні виконавчих дій по даному зведеному виконавчому провадженню, старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Балахановим Радиславом Сергійовичем винесено постанову про арешт майна боржника від 29.08.2024 щодо накладення арешту на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, реєстраційний / кадастровий номер 20556840, місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

В даній постанові про арешт майна боржника зазначено, що остання винесена при примусовому виконанні постанови №33019564 виданої 11.01.2023 Основ`янсько-Слобідським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 40567,25 грн. (дата приєднання до ЗВП 13.11.2023); виконавчого листа у справі №2-2213/11 виданого 12 березня 2013 року Комінтернівським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова група «Укрфінанс груп» 849144,06 грн. заборгованості (дата приєднання до ЗВП 02.09.2022); виконавчого листа №2-266/2011 виданого 15.12.2011 Комінтернівським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Брокбізнесбанк" в особі Харківської філії заборгованість за кредитним договором №325Т-99 від 09.11.2007р. у розмірі 404405,36 грн. та 2520,00 грн. штрафу, а всього стягнуто 406925 грн. 36 коп. (дата приєднання до ЗВП 02.09.2022).

Не погоджуючись з постановою про арешт майна боржника від 29.08.2024 щодо накладення арешту на нерухоме майно, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Питання примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ від 02.06.2016.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна. Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Згідно з правилами частин 1, 2 статті 24 Закону № 1404-VІІІ виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 1404-VІІІ виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця) (стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник (стаття 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст.56 Закону України №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються, зокрема: якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріал стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди, ідентифікатор закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до проведення опису).

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 59 Закону України №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, статтею 59 Закону України №1404-VIII встановлено вичерпний перелік підстав зняття державним виконавцем арешту з майна (коштів) боржника.

Згідно п. 14 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі якщо в органі державної виконавчої служби, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2832/5) відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову.

За зведеним виконавчим провадженням арешт накладається на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця (абз. 2 п. 8 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень).

Отже, вищезазначена постанова про арешт майна боржника від 29.08.2024р. винесена при примусовому виконанні виконавчих документів, боржником в яких є позивач, тобто при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження.

Доказів сплати боржником у повному обсязі заборгованості за зведеним виконавчим провадженням №69764302, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, матеріали справи не містять.

Доказів закінчення зведеного виконавчого провадження №69764302 матеріали справи також не містять.

Таких доказів позивачем під час розгляду справи до суду не надано.

Отже, суд не вбачає підстав для скасування постанови про арешт майна боржника від 29.08.2024р.

Стосовно твердження позивача про закінчення виконавчого провадження зі складу зведеного виконавчого провадження, зазначеного в оскаржуваній постанові, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваній постанові про арешт майна боржника від 29.08.2024 зазначено, що остання, зокрема, винесена при примусовому виконанні виконавчого листа №2-266/2011 виданого 15.12.2011 Комінтернівським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Брокбізнесбанк" в особі Харківської філії заборгованість за кредитним договором №325Т-99 від 09.11.2007р. у розмірі 404405,36 грн. та 2520,00 грн. штрафу, а всього стягнуто 406925 грн. 36 коп. (дата приєднання до ЗВП 02.09.2022).

10.11.2023 старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Балахановим Радиславом Сергійовичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №33019564 з примусового виконання виконавчого листа N 2-266/2011 виданого 15.12.2011 Комінтернівським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Брокбізнесбанк" в особі Харківської філії заборгованість за кредитним договором N325Т-99 від 09.11.2007 р. у розмірі 404405,36 грн. та 2520,00 грн. штрафу, а всього стягнути 406925 грн. 36 коп., керуючись п. 3 ч.1 ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження", після чого була припинена чинність: постанов про арешт на коштів боржника, постанови про арешт майна боржника, звернення стягнення на заробітну плату, пенею, стипендію та інші доходи боржника в рамках виконавчого провадження №33019564.

Виконавчий збір за виконання виконавчого листа № 2-266/2011 виданого 15.12.2011 Комінтернівським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Брокбізнесбанк" в особі Харківської філії заборгованість за кредитним договором №3-51-77 та 09.11.2007 р. у розмірі 404405,36 грн. та 2520,00 гри. штрафу, а всього стягнути 406925 грн. 36 коп., стягнутий частково у розмірі 125,28 гривень в рамках виконавчого провадження №33019564.

10.11.2023 державним виконавцем виділена в окреме виконавче провадження постанова №33019564 про стягнення виконавчого збору, видана 11.01.2023 року Основ`янсько-Слобідським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Залишок не стягнутого виконавчого збору становить суму у розмірі 40567,25 грн.

13.11.2023 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73306026 з виконання постанови №33019564 про стягнення виконавчого збору, виданої 11.01.2023 року Основ`янсько-Слобідським відділом державної виконавчої служби у міси Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 40 567,25 гривень.

13.11.2023 державним виконавцем винесено постанову №73306026 про стягнення витрат виконавчого провадження в розмірі 69 гривень; постанову №73306026 про арешт коштів на рахунках боржника в межах суми боргу 40636,25 грн.; постанову №73306026 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження № 69764302.

Отже, у межах суми звернення стягнення по виконавчому провадженню №33019564 залишилось не стягнутого виконавчого збору у розмірі 40567,25 грн.

А тому, арешт майна боржника в зведеному виконавчому провадженні узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 30 Закону № 1404-VІІІ.

Стосовно твердження позивача про заборону вжиття заходів примусового виконання рішень, оскільки місцезнаходження житлового будинку, на який накладено арешт, знаходиться на території Пісочинської територіальної громади Харківського району Харківської області, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до переліку затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309, суд зазначає наступне.

Законом України від 28.07.2022 №2468-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння процесам релокації підприємств в умовах воєнного стану та економічного відновлення держави", який набрав чинності 19.08.2022, абзац 15 пункту 102 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" викладено у такій редакції: забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої російською федерацією території України, а також прилеглих до неї територій.

Аналіз наведених норм свідчить, що законодавча заборона, передбачена абзацом 15 пункту 102 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження", стосується місця (території) відкриття виконавчого провадження і місця (території), на якій будуть вживатися заходи примусового виконання рішення.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022р. №309 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022р. за №1668/39004) було затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, але територія Пісочинська селищна територіальна громада у 2024 році не була включена до переліку територій, де ведуться/велися бойові дії, а включена до території можливих бойових дій.

Отже, у спірних правовідносинах заборона, передбачена абзацом 15 пункту 102 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" не розповсюджується на територію знаходження житлового будинку, на який накладено арешт, оскаржуваною постановою.

Тому, вказані твердження позивача є необґрунтованими та безпідставними.

Стосовно фактичної відсутності виконавчого документа у справі №2-2213/11 виданого 12 березня 2013 року Комінтернівським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова група «Укрфінанс груп» 849144,06 грн. заборгованості, суд зазначає, що вказана обставина не звільняє боржника від належного виконання обов`язку зі сплати заборгованості в межах виконавчого провадження №37944455 та проведення державним виконавцем відповідних дій направлених на примусове виконання виконавчих документів в межах зведеного виконавчого провадження.

Підсумовуючи зазначене, суд приходить до висновку, що державний виконавець правомірно виніс спірну постанову, а отже, зазначена постанова відповідає вимогам Закону №1404-VIII та, як наслідок, критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України є правомірними та скасуванню не підлягають.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п.32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат відповідно до положень статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 287, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - залишити без задоволення.

Рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України, а саме: протягом 10 днів з дати проголошення (підписання).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя Марина Лук`яненко