Справа № 420/25175/24
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

розгляну в порядку письмово провадження в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправною відмову Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України щодо нарахування та виплати мені ОСОБА_1 , додаткової винагороди 30000 грн, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168;

2. Зобов`язати Державну установу «Центр пробації» Міністерства юстиції України нарахування та виплати мені ОСОБА_1 , додаткової винагороди 30000 грн, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період з 24.02.2022 по 31.12.2022.

Ухвалою суду від 13.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

При відкритті провадження у справі, з урахуванням заяви позивача про поновлення строку звернення до суду, суд вважав, що позивачем не порушено строк звернення до суду із вказаним позовом, оскільки позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору.

16.09.2024 року від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку із порушенням позивачем строку для звернення до адміністративного суду із вказаною позовною заявою. До клопотання надано докази його направлення на адресу позивача.

У клопотанні про залишення позову без розгляду відповідач зазначає, що позивач лише один раз звертався до відповідача із запитом щодо нарахування та виплати додаткової винагороди 30000 грн, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 від 15.03.2024 року, тоді як звільнений зі служби з 01.02.2023 року. Посилання позивача на проблеми зі здоров`ям, які перешкоджали зверненню до суду відповідач вважає безпідставними, оскільки з наданих документів вбачається, що позивач проходив ВЛК з метою подальшого встановлення і продовження групи інвалідності.

Заперечень щодо вказаного клопотання від позивача на адресу суду не надходило.

Суд дослідив матеріали справи в частині заявленого клопотання та робить наступні висновки.

Суд встановив, що період вказаний позивачем щодо ненарахування та невиплати відповідачем додаткової винагороди з 24.02.2022 по 31.12.2022.

При цьому, суд встановив, що ОСОБА_1 звільнений зі служби з 01.02.2023 року відповідно до наказу Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України № 52/к від 16.01.2023 року та № 578/к від 10.07.2023 року.

Суд зазначає, що у наказі Державної Установи «Центр пробації» від 16.01.2023 року№ 52/к, зазначено про всі виплати, які необхідно здійснити Позивачу при звільненні. Зазначений наказ не містить інформації щодо нарахування та виплати додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168.

Разом з тим, до суду із вказаним позовом позивач звернувся 04.08.2024 року, направивши позовну заяву засобами поштового зв`язку.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Як слідує зі змісту ст. 123 КАС України, подання до суду позовної заяви з пропуском строку звернення до суду не є безумовною підставою для застосування наслідків такого пропуску у вигляді повернення такої позовної заяви або залишення її без розгляду. Відповідний строк може бути поновлений ухвалою суду за наявності поважних, документально підтверджених причин його пропуску. При цьому, обов`язок доведення існування таких причин покладено на позивача, тобто особу, яка звертається на суду.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Питання строків звернення до адміністративного суду врегульовано приписами ст. 122 КАС України, згідно із частиною першою якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно ч.2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший).

За правилами ч.3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положення ст. 122 КАС України, не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати.

В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року №8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Так, відповідно ч.2 ст. 233 КЗпП України (у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, ч.ч.1, 2 ст. 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116)".

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч.1 ст. 233 КЗпП України).

Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21 та від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22.

Відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 КЗпП України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 (постанова Уряду від 11 березня 2020 № 211) та закінчився 30 червня 2023 (постанова Уряду від 27 червня 2023 № 651).

Таким чином, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Суд зазначає що, про всі складові розрахунку при звільненні позивач був обізнаний під час ознайомлення наказом про звільнення зі служби, а тому мав можливість оспорити їх до суду протягом 3 місяців з дати ознайомлення.

Разом з тим, суд встановив, що позивач пов`язує відлік строку на звернення до суду із вказаним позовом з 09.04.2024 року, тобто, з дати отримання листа відповідача, яким ОСОБА_1 відмовлено у нарахуванні та виплаті додаткової винагороди 30000 грн, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

Суд зазначає, що навіть з урахуванням відліку строку звернення до суду з 09.04.2024 року, позивач повинен був звернутися до суду із вказаним позовом у строк до 09.07.2024 року включно.

Суд встановив, що з огляду на відомості КП «ДСС» позивач 13.05.2024 року звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із аналогічним позовом, однак, у зв`язку із невиконанням вимог ухвали суду від 20.05.2024 року у справі № 420/14551/24 про залишення позову без руху, суд ухвалою від 12.06.2024 року повернув позов позивачу.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували неможливість виконання вимог ухвали суду від 20.05.2024 року у справі № 420/14551/24.

Той факт, що позивач повторно звернувся до суду із аналогічним позовом з пропуском строку звернення до суду, після того, як без поважних причин не усунув недоліки у строк позовної заяви у визначений судом строк при первинному звернення до суду, не є підставою для поновлення позивачеві строку звернення до суду у вказаній справі.

З огляду на викладене, суд робить висновок, що ОСОБА_1 пропущено строк на звернення до суду із вказаним позовом без поважних причин.

При цьому, посилання позивача на проблеми зі здоров`ям суд вважає безпідставним, оскільки жодних належних доказів на підтвердження вказаного факту позивач не надав, а надані довідки до актів огляду медико-соціальною експертною комісією, які проводилися з метою встановлення позивачу групи інвалідності, не є доказами підтвердження його непрацездатності (хвороби).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду: з підстав, визначених частинами третьою та четвертою ст. 123 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд робить висновок, що клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду належить до задоволення.

Керуючись, ст.ст.122, 123, 240, 241, 243, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, строк оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений та підписаний судом 15.10.2024 року.

Суддя Н.В. Бжассо