Справа № 480/2770/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 р. Справа № 480/2770/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 (ухвалене суддею Кравченко Є.Д.) по справі № 480/2770/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 98 від 22.03.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку із недосягненням пенсійного віку; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію на пільгових умовах за Списком № 1, зі зменшенням пенсійного віку, з дня мого звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 13.03.2024, провести нарахування та виплату призначеної пенсії.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22.03.2024 № 98 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першоїінстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про пенсійне забезпечення", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до регіонального відділення управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 13.03.2024 про призначення пенсії за віком.

За результатами розгляду вищезазначеної заяви, за принципом екстериторіальності, Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 22.03.2024 № 05 про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку і відсутністю необхідного пільгового стажу, оскільки вік заявниці на дату звернення становить 49 років 4 місяці 4 дні., страховий стаж позивачки на дату звернення становить 32 роки 10 місяців 6 днів, а пільговий стаж за Списком № 1 становить 7 років 1 місяць 28 днів, отже право на призначення пенсії особа матиме 10.07.2025. Відповідачем зазначено, що пільговий стаж за Списком № 1 на ДП Шосткинський завод Зірка обчислено згідно довідки від 07.03.2024 № 113 за період роботи з 29.06.1993 по 30.09.1994 в якості пресувальника, довідки від 07.03.2014 № 114 за період роботи з 01.10.1994 по 18.08.1998 в якості пресувальника, апаратника просочення за фактично відпрацьований час (за виключенням відпустки без збереження заробітної плати з 17.12.1996 по 16.01.1997), довідки від 07.03.2024 № 115 за період роботи з 19.08.1998 по 02.06.2002 в якості апаратника просочення за фактично відпрацьований час (за виключенням відпустки без збереження заробітної плати з 01.04.1999 по 18.04.1999), довідки від 07.03.2024 № 116 за період роботи з 03.06.2002 по 01.04.2004 в якості комірника спецвиробів за фактично відпрацьований час, довідки від 07.03.2024 № 117 за період роботи з 01.04.2004 по 28.11.2008 в якості комірника спецвиробів за фактично відпрацьований час.

Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу - 07 років 06 місяців.

Позивач не погодився з вищезазначеним рішенням відповідача та звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що для ефективного захисту прав позивачки, необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та прийняти рішення, відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (в подальшому - Закон №1788-ХІІ), гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (в подальшому - Закон №213-VIII)), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 ( 36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Після внесення змін Законом № 213-VIII, п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ викладено у такій редакції:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.»

Пунктом 1 рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (в подальшому - Рішення № 1-р/2020) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII. Стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (пункт 2 вказаного рішення).

Пунктом 3 Рішення № 1-р/2020 визначено порядок його виконання, зокрема: «Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах».

Водночас Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI (в подальшому - Закон №1058-VI) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-VI (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо підвищення пенсій» (в подальшому - Закон № 2148-VIII)), для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Таким чином на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-VI в частині пенсійного віку. Перший з цих законів встановлює для жінок вік для набуття права на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 у 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права позивачки.

У разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у справі №360/3611/20.

Судовим розглядом встановлено, що станом на 13.03.2024 (дата звернення із заявою про призначення пенсії) вік позивачки складав 49 років 4 місяці 4 днів, страховий стаж - 32 роки 10 місяців 6 днів (при необхідному не менше 20 років), з них 07 років 1 місяць 28 днів - пільговий стаж (при необхідному не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах), при цьому, а також має не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці (07 років 1 місяць 28 днів ).

Отже, оскільки судовим розглядом встановлено, що позивачка, у зв`язку із досягненням 49 років, при мінімально необхідному віку 50 років, звернулася про призначення пенсії за віком за Списком № 1, то у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-VI.

Із урахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване рішення № 98 від 22.03.2024 прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області № 98 від 22.03.2024 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги відповідача не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі № 480/2770/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич