Справа № 420/4609/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/4609/24

Перша інстанція: суддя Свида Л.І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

13 лютого 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило:

визнати противоправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900867/2 від 11.08.2023 року;

визнати противоправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2023/002793 від 11.08.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ТОВ «Дунайська імпортна компанія» надало всі необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару. Подані декларантом документи для митного оформлення товару за ціною контракту відповідають вимогам ст.53 Митного кодексу України, є належними, допустимими та підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів встановлено, що заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визнано у зв`язку з тим, що в документах, які надані декларантом, наявні розбіжності, з огляду на які неможливо підтвердити задекларовану вартість товару. У зв`язку з вищевикладеним Одеською митницею обґрунтовано прийнято рішення про коригування митної вартості товарів, імпортованих позивачем.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 10 липня 2024 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» задоволено.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» задоволено частково, стягнуто з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням та додатковим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю. Апелянт вказує, що подані декларантом документи не містили належних, об`єктивних, та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України.

Аргументуючи свою позицію, апелянт зазначає про неврахування судом першої інстанції, що на виконання вимог статті 54 Митного кодексу України, під час здійснення Львівською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів та перевірки документів встановлено, що в поданих документах містились розбіжності, а також декларантом не надано витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів.

Додатково апелянт вказує, що надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

надані документи щодо перевезення товару містять розбіжності та виправлення, внаслідок чого неможливо встановити маршрут;

у наданому до митного оформлення платіжному банківському документі б/н від 07.08.2023 р. наявні ряд розбіжностей, а саме сума сплачених коштів не відповідає вартості товару, що зазначена в інвойсі №EXP від 08.08.2023 р. Крім того, у гр. №70 «Призначення платежу» зазначено лише Контракт без зазначення конкретного товаросупровідного документу, відповідно до якого здійснювався платіж.

ТОВ «Дунайська імпортна компанія» своїм правом на подання відзиву не скористалось. Про розгляд справи повідомлено, шляхом направлення судової кореспонденції до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд».

Відповідно до ч.3 п.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Львівської митниці задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

25.07.2022 року між фірмою «CITRONEX I SP. Z O.O.» (Польща) (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» (покупець) укладено контракт №32/22, відповідно до умов якого: 1.1. Постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (далі - «товар»), зазначений в замовленні покупця та у виставлених на його підставі інвойсах, що є невід`ємною частиною цього контракту, в порядку та на умовах, обумовлених у контракті. 1.2. Поставка товару здійснюється партіями, кількість кожної партії товару узгоджується сторонами і визначається в замовленнях, наданих покупцем на кожну партію товару. Загальна кількість поставленого товару складається з кількості, зазначеної в інвойсі по кожній партії товару. 2.3. Ціна товару вказується в інвойсах на оплату по кожній окремій партії товару. 2.4. Валютою платежу є євро або долар США. 3.1. Оплата за товар здійснюється покупцем за однією з наступних умов: 100% передплата, або 100% протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення товару покупцем, що підтверджується ВМД.

Декларантом ТОВ «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» - ТОВ «ОТОМАН» з метою здійснення митного оформлення поставленого за вказаним контрактом товару (банан свіжий зелений у 1056 картонних коробках врожай 2023 року) 10.08.2023 року подано до Львівської митниці митну декларацію №23UA04U1, в якій митна вартість визначена за основним методом - за ціною контракту, та документи, які підтверджують вартість товару, зокрема: рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №EXP від 08.08.2023; автотранспортна накладна (Road consignment note) №2036589 від 08.08.2023; сертифікат про походження товару (Certificate of origin) PL/MF/AS 0224070 від 08.08.2023, платіжний документ, що підтверджує вартість товару EVR313 від 07.08.2023; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №009 від 09.08.2023; специфікація виробника товару №2 від 07.08.2023; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №32/22 від 25.07.2022; доповнення до внутрішнього договору (контракту) №1 від 09.02.2022, договір про надання послуг митного брокера №11/06-20 від 11.06.2020; договір (контракт) про перевезення №00 від 20.07.2023; інформація про позитивні результати державних видів контролю №10290018; заявка №009 від 07.08.2023; перепустка Е-152192 від 09.08.2023, специфікація №1 від 07.08.2023; фото від 10.08.2023; акт №1 від 10.08.2023 року.

Проте, за результатами розгляду декларації №23UA04U1 та доданих до неї документів Львівською митницею складена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення вартості товарів №UA209170/2023/002793 від 11.08.2023 року.

Підставами для коригування митної вартості зазначено:

у контракті №32/22 від 25.07.2022 року (п. 1.2) зазначено, що поставка товару здійснюється партіями, кількість кожної партії товару узгоджується сторонами і визначається у замовленням, поданих покупцем на кожну партію товару. Зазначені документи (замовлення) до митного оформлення не подавались;

у гр. 16 та гр. 23. CMR №2036589 від 08.08.2023 року перевізником зазначено Moto Warsztat, однак рахунок-фактура на транспортні послуги №009 від 09.08.2023 року та заявка на перевезення вантажів №009 від 07.08.2023 року складено ФОП ОСОБА_1 . Документи, що визначають договірні відносини з Moto Warsztat відсутні. Крім того, у гр. 3 CMR наявні виправлення у яких м. Чорноморськ Одеська обл. виправлено на с. Черляни Львівська обл. Таким чином існує ризик не включення до митної вартості її складових у зв`язку з незрозумілим маршрутом і відсутністю всіх транспортних документів;

у наданому до митного оформлення платіжному банківському документі б/н від 07.08.2023 року наявні ряд розбіжностей, а саме сума сплачених коштів не відповідає вартості товару, що зазначена в інвойсі №EXP від 08.08.2023 року. Крім того, у гр. №70 «Призначення платежу» зазначено лише контракт без зазначення конкретного товаросупровідного документу, відповідно до якого здійснювався платіж.

Не погоджуючись з правомірністю спірних рішень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано до Львівської митниці відповідні документи, які підтверджують митну вартість товарів за митною декларацією, у відповідності до положень ч.2 ст.53 Митного кодексу України та які не містять розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

При цьому, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Доводи відповідача про те, що підставою для коригування митної вартості товару слугувало спрацювання системи управління ризиками не заслуговують на увагу, з огляду на те, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо організації та здійснення митної справи в Україні, економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України врегульовані положеннями Митного кодексу України (далі МК України).

Згідно ч.1ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч.2 ст.53 МК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З наведеного вбачається, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, поставка товару задекларованого у митній декларації, здійснювалась на підставі контракту № 32/22 від 25.07.2022 року, укладеного між фірмою «CITRONEX І SP. Z 0.0.» (Польща) (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» (Покупець).

Стосовно доводів відповідача про те, що:

- відповідно до п.1.1 контракту №32/22 від 16.08.2023 (далі Контракт) постачальник зобов`язується поставити товар, а покупець прийняти та оплатити товар, вказано, що умови поставки кожної партії товару вказується окремо в замовленні і в інвойсі на неї;

-в п.4.6 - 4.7 контракту зазначено, що товар поставляється окремими партіями на підставі і відповідно до замовлень покупця, в якій має бути вказано «умови поставки/місце поставки, реквізити контракту, номер і дата замовлення, найменування постачальника і покупця, найменування товару, кількість товару, вага товару»;

- відповідно до п.4.8 контракту інвойс, що містить розбіжності із замовлення покупця, вважається таким, що не підтверджує умови поставки, зазначені у такому замовленні. Таке замовлення не надавалось до митного оформлення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.1.2 контракту № 32/22 від 25.07.2022 року поставка товару здійснюється партіями. Кількість кожної партії товару узгоджується сторонами і визначається в замовленнях, наданих покупцем на кожну партію товару.

Відповідно до п.п.2.2, 2.3 контракту № 32/22 від 25.07.2022 року покупець зобов`язується оплатити вартість тільки тієї кількості товару, яку він замовив відповідно до узгоджених замовлень. Ціна товару вказується в інвойсах на оплату по кожній окремій партії товару.

Відповідно до п.4.6 контракту № 32/22 від 25.07.2022 року зазначено, що товар поставляється окремими партіями на підставі і відповідно до замовлень покупця, які направляються покупцем постачальнику електронною поштою.

Суд звертає увагу, що замовлення не складаються у вигляді окремого документу, замовлення це текстове повідомлення, яке надсилається електронною поштою, в якому узгоджуються умови та номенклатура поставки, та за підсумками такого листування, відповідно до п.4.8 контракту № 32/22 від 25.07.2022 року, складається інвойс, який підтверджує замовлення та відображає усі необхідні дані стосовно певної поставки товару. У випадку постачання товарів за контрактом для його сторін замовлення виконує виключно інформаційну та погоджувальну функції. Юридично значущим документом є інвойс, який закріплює підсумки перемовин сторін щодо поставки певної партії товару та відображає дані щодо такої поставки повною мірою.

Крім того, частинами 2-4 ст.53 Митного кодексу України не передбачений такий документ, як замовлення, для підтвердження митної вартості товару, а тому митний орган необґрунтовано визначив ненадання замовлення як підставу винесення рішення про коригування митної вартості товару, хоча ч.5 ст.53 МКУ передбачено, що митному органу забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Таким чином, ненадання митному органу замовлення жодним чином не впливає на митну вартість товару, оскільки не містить відомостей про ціну товару.

Також, митними органом не зазначено, яким чином вказані обставини впливають на визначення митної вартості імпортованого товару.

У рішенні про коригування митної вартості товарів митниця зазначила, що у контракті №32/22 від 25.07.2022 року (п. 1.2) зазначено, що поставка товару здійснюється партіями, кількість кожної партії товару узгоджується сторонами і визначається у замовленням, поданих покупцем на кожну партію товару. Зазначені документи (замовлення) до митного оформлення не подавались; у гр. 16 та гр. 23. CMR №2036589 від 08.08.2023 року перевізником зазначено Moto Warsztat, однак рахунок-фактура на транспортні послуги №009 від 09.08.2023 року та заявка на перевезення вантажів №009 від 07.08.2023 року складено ФОП ОСОБА_1 . Документи, що визначають договірні відносини з Moto Warsztat відсутні. Крім того, у гр. 3 CMR наявні виправлення у яких м. Чорноморськ Одеська обл. виправлено на с. Черляни Львівська обл. Таким чином існує ризик не включення до митної вартості її складових у зв`язку з незрозумілим маршрутом і відсутністю всіх транспортних документів.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України «Про транспортно- експедиторську діяльність» від 01.07.2004 року № 1955-IV, у разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

Судом встановлено, що до митного оформлення позивачем було надано, зокрема, договір № 00 від 20.07.2023 року про перевезення вантажів автомобільним транспортом, що укладений між ТОВ «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1.3 договору № 00 від 20.07.2023 року перевізник має право залучати третіх осіб до перевезення вантажу замовника, проте повну відповідальність за порушення умов цього договору третьою особою несе перевізник.

Отже, перевізник залучив до перевезення на підставі п. 1.3 договору № 00 від 20.07.2023 року третю особу Moto Warsztat.

Разом з цим судом встановлено, що позивач не має жодних зобов`язань перед третіми особами, що залучені перевізником, а має лише зобов`язання перед самим перевізником.

Перевізником в межах договору перевезення було виставлено рахунок-фактуру № 009 від 07.08.2023 року на ім`я позивача, який надавався митному органу та який підтверджує витрати, що були понесені позивачем на доставку товару до місця його ввозу на митну територію України, а саме, до митного переходу Корчова-Краківець, розташованому на польсько-українському кордоні.

Таким чином, твердження митного органу про відсутність доказів на підтвердження договірних відносин між експедитором та перевізником, як на підставу неможливості перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, суд зазначає що такі зауваження відповідача по суті не є розбіжностями, оскільки не містять суперечностей з іншими поданими документами та не впливають на можливість або неможливість перевірки числового значення заявленої митної вартості товару, не враховуючи того факту, що умови транспортного перевезення є договірними правовідносинами та приписами МК не передбачено надання таких документів.

Щодо доводів відповідача про те, що у гр.3 CMR наявні виправлення у яких м.Чорноморськ Одеська обл. виправлено на с.Черляни Львівська обл., суд зазначає наступне.

Посилання відповідача на виправлення у заповненні граф CMR, що заповнюються перевізником та які не містять числових значень, не впливає на вартісне значення заявленої декларантом митної вартості товарів, яка підтверджується також й іншими поданими документами.

Щодо тверджень митного органу про те, що у наданому до митного оформлення платіжному банківському документі б/н від 07.08.2023 року наявні ряд розбіжностей, а саме сума сплачених коштів не відповідає вартості товару, що зазначена в інвойсі №EXP від 08.08.2023 року, у гр. №70 «Призначення платежу» зазначено лише Контракт без вказання конкретного товаросупровідного документу, відповідно до якого здійснювався платіж, то позивач вказує, що сума, яка зазначена в платіжному документі (Swift) від 07.08.2023 року, не відповідає сумі інвойсу, адже зазначеним грошовим переказом було попередньо сплачено лише частину вартості товару: «PREPAYMENT (4 824.00 EURO)» це передплата за дві поставки товару, з яких 2 412 євро є передплатою за поставку саме Товару, щодо якого винесено оскаржуване рішення про коригування. Зазначена умова та сума оплати була визначена в специфікації №2 від 07.08.2023 року до контракту. Що стосується «PAYMENT (7 848.00 EURO)» це оплата попередніх поставок товару від постачальника, тобто оплата заборгованості позивача перед постачальником. Законодавством не передбачено обов`язку платника вказувати всі документи, на підставі яких здійснюється оплата, а позивачем було зазначено основний документ-підставу для оплати це укладений сторонами контракт. До того ж графа №70 має обмеження по кількості символів, які можуть бути в неї занесені, що унеможливлює ще більшу деталізацію платежу, ніж та, що була відображена в платіжному документі (Swift) від 07.08.2023 року.

В свою чергу, з боку митного органу не було спростовано наведені доводи позивача та не надано доказів заниження митної вартості товару.

Таким чином, доводи відповідача є необґрунтованими та безпідставними, а отже не приймаються судом до уваги.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач для підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару подав до відповідача всі необхідні передбачені ст.53 Митного кодексу України документи.

Згідно сталої практики Верховного Суду формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

З оскаржуваного рішення вбачається, що в якості джерела інформації стосовно визначення митної вартості аналогічних товару обрано МД від 02.08.2023 року № UA209230/2023/817283.

Дослідивши вказану декларацію колегія суддів зазначає, що імпортований товар банани, відрізняються між собою сортом, що об`єктивно впливає на ціну (а.с.64зв.,65).

До того ж, судова колегія зазначає, що наявність у базі даних митного органу інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), що само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів.

За таких обставин, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

Вищевказане свідчить, що правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Як вже зазначалась, додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» задоволено частково, стягнуто з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Оскаржуючи додаткове рішення суду, відповідачем вказано на неспівмірність присудженої суми.

Представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу разом з заявою надано до суду першої інстанції наступні документи: договір про надання юридичних послуг №0101-23/ЮП від 01.01.2023 року, укладений між позивачем та адвокатом Ситник О.П., додаток №1 до цього договору, який містить прайс (цінник) на послуги адвоката; додаткову угоду №201-23UA03U7 від 16.01.2024 року, акт наданих послуг №201-23UA03U7 від 15.07.2024 року до договору про надання юридичних послуг №0101-23/ЮП від 01.01.2023 року.

Відповідно до вказаного акту наданих послуг №201-23UA03U7 від 15.07.2024 року адвокатом надано та прийнято клієнтом такі послуги: підготовка позовної заяви 5000 грн.; представництво інтересів позивача в Одеському окружному адміністративному суді в справі №420/4609/24 (письмове провадження) 1500 грн; підготовка заяви про ухвалення додаткового судового рішення 1000 грн. Загальна вартість наданих послуг склала 3000 грн.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи підтверджують факт отримання правової допомоги, однак обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, об`єму та складності справи є сума 3000 грн.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно приписів ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 16 КАС України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами..

Колегія суддів зауважує, що питання визначення розміру гонорару адвоката не регламентовано відповідно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та віднесено до договірних правовідносин сторін.

Отже, наведене вище дозволяє стверджувати, що витрати на професійну правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування таких витрат за умови їх підтвердження належними доказами.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)» (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

Таким чином, на суд покладаються вимоги не тільки формально дослідити умови виконання договору про надання правової допомоги, а й встановити співмірність визначеної суми з урахуванням індивідуальних обставин кожної справи.

З огляду на вказане, суд першої інстанції за наявної компетенції надав оцінку співмірності заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу, що корелюється з прецедентною практикою ЄСПЛ.

В аспекті наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що дана справа є типовою, відноситься до справ незначної складності, тому не потребує значних зусиль та обсягу залученого часу з боку адвоката, тому співмірною є сума 3000 грн.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни рішення та додаткового рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 19 березня 2024 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко