Справа № 440/1121/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 р. Справа № 440/1121/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Довгопол М.В., м. Полтава, по справі № 440/1121/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не призначення пенсії по втраті годувальника у період з 24.01.2023 по 09.05.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника у період з 24.01.2023 по 09.05.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, не призначивши пенсію у разі втрати годувальника після загиблого батька, військовослужбовця ОСОБА_2 , оскільки на момент звернення позивачу із заявою про призначення пенсії позивачу не виповнилося 23 роки.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 по справі №440/1121/24 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилався на те, що суд першої інстанції у своєму рішенні дійшов висновку, що на день звернення позивача за призначенням пенсії йому виповнилося 23 роки, у зв`язку з чим суд вирішив, що підстави для призначення пенсії у разі втрати годувальника були відсутні. Однак, позивач зазначає в апеляційній скарзі, що вказані висновки оскаржуваного рішення суперечать нормам чинного законодавства, а саме ч. 2 ст. 50 Закону України №2262-XII, п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону України від 09.07.2023 №1058-IV та висновкам, що були наведені у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України», а тому вважає, що має право на призначення пенсії по втраті годувальника саме з 24.01.2023 дня наступного, за днем смерті його батька.

Відповідачем на апеляційну скаргу подано письмовий відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що справа судом розглянута за правилами спрощеного провадження, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, який відноситься до незначної складності, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, а також за умови відсутності клопотань учасників про розгляд справи за їх участі у відкритому судовому засіданні, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на норми частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 (а.с. 5).

ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 32).

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

08.05.2023 позивач подав заяву про призначення пенсії, в якій просив призначити пенсію в разі втрати годувальника за загиблого 23.01.2023 батька військовослужбовця молодшого сержанта ОСОБА_2 .

17.07.2023 ІНФОРМАЦІЯ_3 направив до ГУ ПФУ в Полтавській області подання про призначення пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 із доданими документами, які прийнято органом Пенсійного фонду 24.07.2023 і зареєстровано за № 1336/1600-02-03-11 (а.с. 28, зворот 30).

ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою від 05.12.2023 (а.с. 8), в якій просив надати інформацію щодо результату розгляду заяви від 08.05.2023 про призначення пенсії в разі втрати годувальника.

Листом від 13.12.2023 Головним управління ПФУ в Полтавській області направлено позивачу розпорядження від 06.12.2023 № 1336/1600-0203-11 (а.с. 10).

Розпорядженням від 06.12.2023 № 1336/1600-0203-11 відмовлено гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії в разі втрати годувальника за батька ОСОБА_2 згідно подання ІНФОРМАЦІЯ_4 від 13.07.2023 №УЧ-59501.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії у разі втрати годувальника за період з 24.01.2023 по 09.05.2023, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності у діях відповідача протиправної бездіяльності щодо не призначення позивачу пенсії по втраті годувальника.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Згідно з статтею 29 Закону № 2262-XII, пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до статті 30 Закону № 2262-XII, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

Вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи викладене право на пенсію в разі втрати годувальника мають студенти, які навчаються за денною формою навчання у вищих навчальних закладах, але не більш як до досягнення ними 23 років.

В матеріалах справи міститься довідка Полтавського державного аграрного університет №028 від 01 лютого 2023 р. відповідно до якої ОСОБА_1 навчався на денній формі навчання інженерно технологічного факультету з 29.09.2022 по 29.12.2023 (а.с. 35).

Відповідно до ч. 1 п. б ст. 50 Закону № 2262-XII пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону № 2262-XII членам сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, - з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією.

Згідно з ч. 3 ст. 50 Закону № 2262-XI пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону України №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Зі змісту вказаних норм випливає, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Отже, з урахуванням вищевикладеного позивач має право на призначення пенсії по втраті годувальника з 24.01.2023 дня наступного, за днем смерті його батька військовослужбовця. Крім того, на день смерті годувальник позивач навчався на денній формі навчання у вищому навчальному закладі та 23 роки йому не виповнилось. Із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 08.05.2023, а тому строк у 12 місяців з дня смерті годувальника не пропустив.

Розпорядженням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 06.12.2023 №1336/1600-0203-11 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії в разі втрати годувальника за батька ОСОБА_2 згідно подання ІНФОРМАЦІЯ_4 від 13.07.2023 №УЧ-59501, оскільки на момент надходження до Головного управління документів для призначення пенсії сину померлого виповнилося 23 роки.

Враховуючи, що інших підстав, які виключають можливість призначити позивачу пенсію по втраті годувальника відповідачем не було наведено, колегія суддів робить висновок про наявність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії по втраті годувальника починаючи з дня, наступного за днем смерті годувальника, тобто з 24.01.2023 року.

В той же час, 09.05.2023 позивачу виповнилось 23 роки, а тому наявні підстави для виплати йому пенсії по дату досягнення 23 років.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області розпорядженням від 06.12.2023 №1336/1600-0203-11 протиправно відмовило позивачу в призначенні пенсії в разі втрати годувальника за батька ОСОБА_2 , оскільки позивач звернувся за призначенням пенсії у строки визначені законом, тобто протягом 12 місяців з дня смерті годувальника та на момент виникнення права на призначення пенсії (з 24.01.2023 дня наступного, за днем смерті його батька військовослужбовця) йому не виповнилось 23 роки.

За таких обставин, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 06.12.2023 №1336/1600-0203-11 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії в разі втрати годувальника за батька ОСОБА_2 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника у період з 24.01.2023 по 09.05.2023.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно п. 2 ч. 1ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 по справі № 440/1121/24 - скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 06.12.2023 №1336/1600-0203-11 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії в разі втрати годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника у період з 24.01.2023 по 09.05.2023.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій