Справа № 380/848/23
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/848/23 пров. № А/857/20928/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.,

представника відповідача Гриновця О.Б.,

представника третьої особи Поліщук О.С.,

розглянувши в електронній формі у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року у справі № 380/848/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Львівська міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та нечинним рішення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Клименко О.М. 02.07.2024 року, повний текст судового рішення складено 12.07.2024), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Львівської обласної ради (далі відповідач, ЛОР, в якому просить визнати протиправним та нечинним рішення Львівської обласної ради від 29.10.2019 року № 907 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги покликається на те, що на момент отримання рішення від 23.11.2020 року № 5392 цільове призначення даної земельної ділянки було визначено, як «Землі запасу, категорія - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення». Про наявність будь-яких відомостей про віднесення земельної ділянки до об`єктів природно-заповідного фонду позивачу не було відомо. Позивач вважає, що спірне рішення ЛОР є протиправним, прийнятим всупереч цільовому призначенню (категорії) землі, що визначене в Технічних документаціях із землеустрою, згоді власника земельної ділянки (Рясне-Руської сільської ради) та її землекористувача (позивача), а тому підлягає скасуванню.

Відповідач, треті особи не скористалися правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники відповідача та третьої особи Львівської міської ради заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, правом на участь у судовому засіданні не скористалися.

Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що лише в день судового засідання йому стало відомо про зміну складу колегії суддів, яка розглядає справу, а також необхідністю звернення до медустанови.

Колегія суддів, вважаючи підстави для відкладення розгляду справи такими, що не є поважними, а також зважаючи на відсутність будь-яких документів, що підтверджують неможливість явки представника позивача у судове засідання, та те, що позиція позивача детально викладена в апеляційній скарзі, враховуючи, що справа може бути вирішена за наявними матеріалами, виходячи із положень частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі осіб, що не з`явилися у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 29.10.2019 ЛОР прийнято рішення за № 907 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», в якому зазначено:

«Розглянувши подання Львівської обласної державної адміністрації від 14.05.2019 № 5/23-3232/0/2-19-31 (вх № 02-2379 від 14 05.2019), лист департаменту екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації від 11.06.2019 № 31-2373/0/2-19 (вх № 02-2889 від 14.06.2019) і проект створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща»; відповідно до статей 51-53 Закону України «Про природно заповідний фонд України»; на виконання Указу Президента України від 21.11.2017 № 381 «Про додаткові заходи щодо розвитку лісового господарства, раціонального природокористування та збереження об`єктів природно-заповідного фонду»; на підставі рішення Львівської обласної ради від 02.12.2008 № 765 «Про затвердження Регіональної програми розвитку заповідної справи у Львівській області до 2020 року»; керуючись пунктом 24 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; беручи до уваги погодження Міністерства екології та природних ресурсів України від 29.12.2016 № 5/3-9/11979-16, ухвалу Львівської міської ради від 14.02.2019 № 4697 «Про надання згоди на створення об`єкта природно-заповідного фонду - ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», рішення Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району від 28.05.2019 № 260 «Про розгляд звернення департаменту екології та природних ресурсів Львівської ОДА щодо створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» площею 33,2 га»; враховуючи висновок постійної комісії з питань екології, природних ресурсів та рекреації, Львівська обласна рада, вирішила:

1. З метою збереження унікальних торфово-болотних комплексів на Головному європейському вододілі з найглибшим у регіоні заляганням покладів торфу, унікальних фітоценозів рідкісних та зникаючих видів місцевої флори, а також підтримання біорізноманіття регіону, оголосити ландшафтний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща» орієнтовною площею 92,0 га (без вилучення в землевласника/землекористувача), зокрема на території Львівської міської рада площею 58,8 га за рахунок земель м. Львова і Зимноводівської сільської рада площею 33,2 га за рахунок земель запасу.

2. Львівській міській раді (А. Садовий) і Зимноводівській сільській раді (В. Гутник) у встановленому законодавством порядку винести в натуру (на місцевість) межі ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» та позначити його державними знаками встановленого взірця.

3. Департаментові екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації (Р. Гречаник) у встановленому законом порядку передати під охорону з оформленням охоронних зобов`язань ландшафтний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща» Львівській міській раді і Зимноводівській сільській раді.

4. Львівській міській раді і Зимноводівській сільській раді забезпечити охорону та збереження ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща».

5. Головному управлінню Держтеокадастру у Львівській області (А. Петришин) за поданням Львівської міської ради і Зимноводівської сільської ради внести зміни у відповідні земельно-облікові документи.

6. Контроль за виконанням рішення покласти на постійну комісію з питань екології, природніх ресурсів та рекреації (А. Прокопів)».

19.12.2019 згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано право комунальної власності за Рясне-Руською сільською радою на земельну ділянку за кадастровим номером :06:012:0003.

Також судом встановлено, що Рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 23.11.2020 № 5392 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :012:0252 площею 0,0746 га зі зміною цільового призначення земельної ділянки з земель КВЦПЗ 16.00 - Землі запасу на «для індивідуального садівництва - код КВЦПЗ 01.05 Землі сільськогосподарського призначення» для передачі її у приватну власність. ОСОБА_1 забезпечити через спеціалізовану землевпорядну організацію виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення та подати на сесію на затвердження.

Листом від 22.11.2022 № А-011/22 ФОП ОСОБА_4 у відповідь на звернення позивача повідомлено про відмову у виготовленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва з кадастровим номером :012:0252 площею 0,0746 га, оскільки дана земельна ділянка знаходиться в межах ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», проголошеного рішенням Львівської обласної ради від 29.10.2019 року № 907.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Львівської обласної ради від 29.10.2019 № 907 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ландшафтний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща» був створений 29 жовтня 2019 рішенням ЛОР, тоді як дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :012:0252 площею 0,0746 га зі зміною цільового призначення Рясне-Руською сільською радою надано 23.11.2020, а тому позивач знала або мала можливість дізнатися про особливості використання земельної ділянки, яка знаходиться на території ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща». Порушень у прийнятті спірного рішення відповідача, які б давали підстави для визнання цього рішення протиправним, не встановлено.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення відповідача (дії, вчиненні при його прийнятті) як суб`єкта владних повноважень, що є предметом цього позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

У постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі № 800/301/16 було сформовано правовий висновок, який згодом було підтримано Верховним Судом, зокрема, у постанові від 22.08.2019 у справі № 288/1557/16-а, про те, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але й вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Такі вимоги процесуального закону та усталена практика Верховного Суду вказують на те, що, під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про вплив рішень дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на права та законні інтереси позивача та їх порушення внаслідок такого впливу.

Предметом розгляду в межах даної справи є законність рішення ЛОР від 29.10.2019 № 907 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща».

Стосовно доводів позивача про порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів на отримання земельної ділянки у приватну власність та зміни її цільового призначення, а також тверджень, що встановлюються обмеження у її використанні (за цільовим призначенням) і певні обов`язки для позивача щодо земель природно-заповідного фонду, слід врахувати наступне.

Насамперед, першочергово у цій справі необхідно з`ясувати питання правових наслідків (для позивача) вчинення відповідачем дій та прийняття рішень в межах процедури включення земель до складу ландшафтного заказника.

Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 серпня 2022 у справі № 813/3823/17.

Матеріалами справи підтверджено, що дозвіл позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :012:0252 площею 0,0746 га зі зміною цільового призначення Рясне-Руською сільською радою надано 23.11.2020, тобто після прийняття рішення про створення об`єкту природно-заповідного фонду - ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», а спірна земельна перебуває в межах заказника.

Критерії для визначення законного інтересу, що підлягає судовому захисту, викладені в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17. У цій постанові Верховний Суд зазначив, що законний інтерес характеризується такими ознаками: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) визначений, тобто, благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним; (г) персоналізованим (суб`єктивним), тобто належати конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»); (д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що в результаті прийняття спірного рішення 29.10.2019 публічно-правових відносин між відповідачем та позивачем не виникало і не могло виникнути, оскільки дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :012:0252 площею 0,0746 га позивачу надано після прийняття оскаржуваного рішення ЛОР, що, своєю чергою, означає відсутність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між рішенням відповідача і порушеними правами, як їх ідентифікує позивач.

Відтак, спірне рішення не породжує для позивача права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом, адже для ефективного захисту порушених прав необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між стверджуваним порушенням та способом захисту прав або інтересів. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 1840/3226/18.

Більше того, жодних інших обґрунтувань порушених прав в процедурі оскарження нормативно-правового акту, позивачем ані у позовній заяві, ані під час розгляду адміністративної справи не зазначено.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Вказана позиція суду повністю узгоджується із позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 14.06.2023 по справі № 1840/3226/18.

Більше того, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не гарантує особі набуття права власності на земельну ділянку, а сам по собі дозвіл на розроблення проекту землеустрою не є документом, на підставі якого виникає право власності або користування земельною ділянкою.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів визначаються Законом України «Про природно заповідний фонд України» від 16 червня 1992 № 2456-XII (далі - Закон № 2456-XII).

Згідно зі статтею 2 Закону № 2456-XII відносини в галузі охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, відтворення його природних комплексів регулюються Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», цим Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 7 Закону № 2456-XII межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

У відповідності до статей 25, 26, 53 Закону № 2456-XII заказниками оголошуються природні території (акваторії) з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів. Оголошення заказників провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів. На територіях заказників забороняються суцільні, прохідні, лісовідновні та поступові рубки, видалення захаращеності, а також полювання та інша діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник.

Господарська, наукова та інша діяльність, що не суперечить цілям і завданням заказника, проводиться з додержанням загальних вимог охорони навколишнього природного середовища.

Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

Території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.

Згідно з імперативними положеннями частини четвертої статті 4 Закону № 2456-XII у разі зміни форм власності на землю, на якій знаходяться заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, землевласники зобов`язані забезпечувати режим їх охорони і збереження з відповідною перереєстрацією охоронного зобов`язання.

Оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :012:0252 площею 0,0746 га, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення якої надано позивачу, знаходиться на території ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», позивач у випадку отримання права власності на дану земельну ділянку чи користування нею, зобов`язана забезпечити режим її охорони та збереження з врахуванням положень Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Адже відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про природно- заповідний фонд України» власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

При цьому, ландшафтний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща» був створений 29 жовтня 2019 рішенням ЛОР, тоді як дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :012:0252 площею 0,0746 га зі зміною цільового призначення Рясне-Руською сільською радою надано 23.11.2020, а тому позивач знала або мала можливість дізнатися про особливості використання земельної ділянки, яка знаходиться на території ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща».

Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 травня 2020 у справі № 316/1416/17, яку суд враховує в силу імперативних норм частини п`ятої статті 242 КАС України.

Доводи позивача стосовно порушення процедури створення спірного заказника суд першої інстанції вірно відхилив з огляду на те, що такі порушення, навіть у випадку їх підтвердження, могли стосуватися виключно суб`єктів, задіяних в його створенні. Позивач не наділений повноваженнями вказувати за певного суб`єкта владних повноважень, причетного до створення спірного заказника, коли і ким порушеного його право, чи коли і на підставі яких документів у нього виникло відповідне право чи обов`язок.

Відтак, аргументи позивача є необґрунтованими про те, що цільове призначення земельної ділянки на момент створення ландшафтного заказника суперечило вимогам Закону України «Про природно-заповідний фонд України», оскільки норми вказаного закону не вимагають обов`язкової зміни цільового призначення земельної ділянки на момент створення об`єкту природно-заповідного фонду.

Щодо спірного рішення, то таке по суті відповідає всім вимогам законодавства і жодним чином не порушує і не може порушувати права чи інтереси позивача із врахуванням часу його прийняття та набуття позивачем права на виготовлення проекту землеустрою відповідної земельної ділянки.

Адже, як підтверджено матеріалами справи, петиція ОСОБА_2 у 2016 році набрала достатню кількість голосів та згодом була предметом розгляду ЛОР.

Міністерство екології та природних ресурсів України у своєму погодженні від 29.12.2016 року № 5/3-9/11979-16 також зазначило про погодження оголошення ландшафтного заказника «Торфовище Білогроща» об`єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного або місцевого значення.

Ухвалою від 23.03.2017 № 1711 Львівська міська рада підтримала вказану петицію та доручила визначеному Львівським міським головою виконавчому органу з врахуванням поданих до проекту ухвали зауважень підготувати відповідну дорожню карту для подальшого оголошення цієї території об`єктом природно-заповідного фонду.

14.02.2019 Львівська міська рада прийняла ухвалу № 4697 «Про надання згоди на створення об`єкта природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», якою орган місцевого самоврядування надав свою згоду.

Львівська обласна державна адміністрація погодила створення ландшафтного заказника «Торфовище Білогроща» об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення, що підтверджується, зокрема, листом Львівської обласної державної адміністрації від 14.05.2019 № 5/23-3232/0/2-19-31.

28.05.2019 Зимноводівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області прийняла рішення № 260 «Про розгляд звернення Департаменту екології та природних ресурсів Львівської ОДА щодо створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», площею 33,2 га», яким орган місцевого самоврядування надав свою згоду.

Крім того, саме собою порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його правомірності, крім випадків, прямо передбачених законом. Зважаючи на міркування розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти як вимоги не до самого акта, а до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на його прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, спричинюють настання дефектних наслідків.

Водночас не кожен дефект акта робить його неправомірним. Фундаментальне порушення це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Отже, порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Суд першої інстанції вірно вказав, що зазначені позивачем процедурні порушення прийняття спірного рішення, які полягали у рішеннях, діях чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, жодним чином не впливають на правильність спірного рішення по суті, а лише вказують на певну поведінку таких суб`єктів владних повноважень, дії чи рішення яких причетні до прийняття спірного рішення. Як встановлено судом позивач не є, і не міг бути учасником таких публічно правових відносин, що своєю чергою виключає можливість порушення його прав та інтересів.

Отже, з урахуванням того, що спірне рішення ЛОР від 29.10.2019 № 907 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» не порушує права позивача в розумінні КАС України, то вказане є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.

Згідно частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року у справі № 803/240/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 14.10.24