Справа № 520/17356/24
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

16 жовтня 2024 р. справа № 520/17356/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 09.05.2024 №1164 про результати проведення службового розслідування щодо самовільного залишення місця служби молодшим лейтенантом ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 1, п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, якими унормовано що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

У період з 12.08.2024 по 09.09.2024, з 03.10.2024 по 14.10.2024 суддя Біленський О.О. перебував у відпустці.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржуваний наказ протиправним, оскільки викладені в ньому обставини суперечать обставинам, які підтверджуються документами, виданими ж військовою частиною та з порушеннями норм п. 3 розділу 2, п. 8 розділу 3 Порядку проведення службового розслідування у ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 21.11.2017 №608, оскільки посадова особа фахівець з морально-психологічного забезпечення, який відповідальний за службове розслідування та командир військової частини, який затвердив його результати, не відповіли на визначені законом питання в порушення п. 3 розділу 2, п. 8 розділу 3 Порядку проведення службового розслідування у ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 21.11.2017 №608, а саме: як і чому молодий офіцер, який за кілька місяців до цього добровільно мобілізувався для захисту Батьківщини, після контузії з вадами зору (без чіткого сфокусованого зору) та хребта, без засобів до життя, "залишив" місце служби. На думку позивача, командування військової частини залишило без уваги і ту обставину, що позивач впродовж майже місяця з 22.12.2023 і принаймні до 18.01.2024 (дата направлення на ВЛК) отримував від них вищевказані медичні направлення на лікування та проходження ВЛК. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що 22.12.2023 молодший лейтенант ОСОБА_1 без дозволу вищого командування самовільно залишив місце несення служби в районі населеного пункту Очеретине Донецької області. Станом на 22.07.2024 позивач відсутній на військовій службі. Щодо звернення позивача за медичною допомогою до медичної частини військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться у АДРЕСА_2 , відповідач зазначає, що позивач звернувся за медичною допомогою вже після самовільного залишення місця служби. В свою чергу, медична частина військової частини НОМЕР_2 не веде облік осіб, що самовільно залишили місце служби та не зобов`язана повідомляти безпосередніх командирів щодо наданих військовослужбовцям медичних документів. Саме тому позивачу і було надано направлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а потім і до військового шпиталю для проходження ВЛК. Також, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не отримував контузії, знаходячись в окопі, оскільки ніколи на передньому краї (нулі) не перебував, з будь-якими скаргами стосовно цього не звертався. Щодо посилань позивача на відкликання направлення на проходження ВЛК, відповідач зазначає, що Військовою частиною НОМЕР_2 не відкликалось направлення на проходження ВЛК позивача, оскільки, такий механізм припинення проходження ВЛК діючим законодавством не передбачений, жодних документів щодо припинення проходження ВЛК молодшим лейтенантом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 не надходило. Оскільки позивачем не було повідомлено своїх безпосередніх командирів щодо факту проходження ВЛК, жодних запитів до військової частини НОМЕР_4 під час службового розслідування зроблено не було. Крім того, позивач так і не пройшов ВЛК з незалежних від військової частини НОМЕР_2 причин. Також військова частина НОМЕР_2 зазначає, що службове розслідування за фактом самовільного залишення місця служби позивачем проведено у повній відповідності до вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017. Копію матеріалів службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби молодшим лейтенантом ОСОБА_1 з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №1164 від 09.05.2024 направлено позивачу і отримано останнім. Жодних доказів щодо неможливості повернення до місця несення служби позивачем не надано.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 на посаді командира 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону з 14.09.2023, що підтверджується витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14.09.2023 №267.

Згідно Доповіді командира 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_2 від 22.12.2023 про факт самовільного залишення місця служби 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_2 військовослужбовця за мобілізацією, молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під час вечірньої перевірки на КСП 2 механізованого батальйону був відсутній командир 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_2 молодший лейтенант ОСОБА_1 . Попередньо встановлено: військовослужбовець перебував на КСП 2 механізованого батальйону в районі населеного пункту Очеретине Ясиновського району Донецької області. Під час вечірньої перевірки особового складу о 20:00 год. 22.12.2023 виявлено відсутність молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , останній раз був помічений близько 18:00 год. на КСП 2 механізованого батальйону. Пошуки силами підрозділу результатів не принесли, військовослужбовець відсутній. Місцезнаходження невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає.

Вищезазначене також підтверджується Довідкою-Доповіддю командира Військової частини НОМЕР_2 від 23.12.2023 про самовільне залишення місця служби (без зброї) військовослужбовця 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_2 , ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", молодшим лейтенантом ОСОБА_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.12.2023 №372 ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину, знято з усіх видів грошового забезпечення з 24.12.2023 та на підставі п. 15 розділу 1 наказу МОУ від 07.06.2018 №260 призупинено виплату грошового забезпечення з 22.12.2023.

09.04.2024 командиром Військової частини НОМЕР_2 винесено наказ №1636 "Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби молодшим лейтенантом ОСОБА_1 .

Згідно Акту службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби молодшим лейтенантом ОСОБА_1 , затвердженим командиром Військової частини НОМЕР_2 09.05.2024, 22.12.2023 о 20:00 год. під час перевірки особового складу на командно-спостережному пункті 2 механізованого батальйону в районі населеного пункту Очеретине Ясиновського району Донецької області виявлено відсутність військовослужбовця військової служби за мобілізацією, командира 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 . Останній раз він був помічений близько 18:00 годині на командно-спостережному пункті 2 механізованого батальйону. Зброя, боєкомплект до неї та засоби індивідуального захисту залишились на КСП батальйону. Вжиті заходи щодо з`ясування місця знаходження молодшого лейтенанта ОСОБА_1 позитивного результату не дали.

Обставини, що були встановлені під час проведення службового розслідування:

З письмових пояснень офіцера штабу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , офіцера 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_3 , механіка-радіотелефоніста відділення управління штабу батальйону взводу зв`язку 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_4 , командира взводу зв`язку 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_5 встановлено, що 22.12.2023 приблизно о 20:00 год. під час перевірки особового складу на командно-спостережному пункті 2 механізованого батальйону поблизу населеного пункту Очеретяне Донецької області, офіцером штабу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 старшим лейтенантом ОСОБА_2 виявлено відсутність військовослужбовця військової служби за мобілізацією командира 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 . Останній раз він був помічений о 18:00 год. на командно-спостережному пункті 2 механізованого батальйону. Пошуки власними силами позитивних результатів не дали. На здійснені телефоні дзвінки не відповідав. Зброя, боєприпаси, та інвентарне майно військовослужбовця залишились на командно-спостережному пункті 2 механізованого батальйону.

Таким чином, в ході розслідування встановлено, що командир 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 молодший лейтенант ОСОБА_1 , діючи всупереч інтересам служби, став на шлях вчинення правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, а саме, проходячи військову службу під час воєнного стану, з метою ухилитися від військової служби 22.12.2023 самовільно залишив місце несення служби, в районі зосередження 2 механізованого батальйону поблизу населеного пункту Очеретяне.

Своїми діями, вираженими в самовільному залишенні місця служби командир 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 молодший лейтенант ОСОБА_1 порушив вимоги наступних нормативно-правових актів: абзаци 1, 2 статті 17, статтю 65 Конституції України, абзаци 2, 4 статті 11, статті 12, статті 14, статті 16, абзацу 1 статті 49, статті 119, статті 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які покладають на кожного військовослужбовця обов`язки свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, за що передбачена дисциплінарна відповідальність.

Окрім того, в діях молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України.

Обставинами, які обтяжують відповідальність молодшого лейтенанта ОСОБА_1 є те, що вказане правопорушення вчинено в умовах воєнного стану.

Обставини, які пом`якшують відповідальність молодшого лейтенанта ОСОБА_1 в ході проведення службового розслідування не встановлено.

Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина військовослужбовця виражається у формі прямого умислу. Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є низький рівень морально-ділових якостей та особистої виконавчої дисципліни молодшого лейтенанта ОСОБА_1 .

До акту службового розслідування додано наступні документи: Рапорт командира 2 механізованого батальйону майора ОСОБА_6 від 27.03.2024 "Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби молодшим лейтенанта ОСОБА_1 "; Доповідь командира НОМЕР_5 механізованого батальйону майора ОСОБА_6 від 22.12.2023 про факт самовільного залишення місця служби 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_2 військовослужбовця за мобілізацією, молодшого лейтенанта ОСОБА_1 ; Довідка-доповідь про самовільне залишення місця служби (без зброї) військовослужбовцем 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", молодшим лейтенантом ОСОБА_1 від 23.12.2023; Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 14.09.2023№267; Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13.12.2023 № 361; Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24.12.2023 №372; пояснення старшого лейтенанта ОСОБА_2 , лейтенанта ОСОБА_3 , солдата ОСОБА_4 , молодшого сержанта ОСОБА_5 ; копія карти соціально-демографічного вивчення молодшого лейтенанта ОСОБА_1 ; копія військового квитка молодшого лейтенанта ОСОБА_1 ; копія паспорта та ІПН молодшого лейтенанта ОСОБА_1 ; службова характеристика на молодшого лейтенанта ОСОБА_1 ; медична характеристика на молодшого лейтенанта ОСОБА_1 .

За результатом проведеного службового розслідування 09.05.2024 командиром військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) винесено наказ №1164 "Про результати проведення службового розслідування".

Згідно витягу з даного наказу за самовільне залишення місця служби та відсутність на військовій службі з 22.12.2023 по теперішній час в умовах воєнного стану, умисне та грубе порушення вимог, передбачених абзацами 2, 4 ст. 11, ст. 12, ст. 14, ст. 16, абзацом 1 ст. 49, ст. 119, ст. 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацом 2 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, молодшого лейтенанта ОСОБА_1 наказано притягнути до дисциплінарної відповідальності в разі повернення його на службу. Матеріали службового розслідування відправити за належністю до Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального Кодексу України.

Копію матеріалів службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби молодшим ОСОБА_7 з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №1164 від 09.05.2024 направлено позивачу, що підтверджується фіскальним чеком АТ "УКРПОШТА" від 14.06.2024 за номером відправлення 206 (додається до відзиву) і отримано останнім.

15.06.2024 Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Краматорськ) ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом самовільного залишення місця служби молодшим лейтенантом ОСОБА_1 , що підтверджується копією витягу, наданою відповідачем разом із відзивом.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №194 від 04.07.2024 молодшому лейтенанту ОСОБА_1 призупенено строк військової служби.

Станом на час розгляду справи позивач відсутній на військовій службі.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини, які склались у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України».

У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який триває до тепер.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 1 Закону №2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV, затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Статтею 3 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна досягається шляхом:

- виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

- особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;

- формування правової культури військовослужбовців;

- умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

- зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;

- підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

- своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

- чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Відповідно до абзацу 2 статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройний Сил України, накази командирів.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини) (частина 2 вступу Статуту внутрішньої служби).

Також суд зазначає, що статтею 9 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Абзацом 2 статті 11 Статуту внутрішньої служби встановлено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такого обов`язку як свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Згідно зі статтею 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України (стаття 17 Статуту внутрішньої служби).

Згідно статей 26, 27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до абзацу 1 статті 49 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти Військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно з частиною 1 статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок №608).

Отже, військовослужбовець може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності при наявності в його діях складу дисциплінарного проступку за результатами службового розслідування, проведеного з дотриманням вимог Дисциплінарного статуту і Порядку №608.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу І Порядку №608 службове розслідування комплекс заходів, які здійснюються відповідно до цього Порядку, з метою перевірки інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення осіб, які вчинили правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Абзацом 1 пункту 3 розділу ІІІ Порядку №608 встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі особи, які проводять службове розслідування).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення (частина 2 статті 85 Дисциплінарного статуту, пункт 12 розділу ІІІ Порядку №608).

Отже, службове розслідування стосовно військовослужбовця рядового складу може бути проведено на підставі наказу однією особою (в тому числі, особисто командиром (начальником), прямим командиром (начальником) або військовослужбовцем сержантського (старшинського) складу) чи у складі комісії з проведення службового розслідування.

Суд установив, що службове розслідування стосовно позивача проведено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.04.2024 №1636, заступником командира роти з морально-психологічного забезпечення 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону старшим лейтенантом ОСОБА_8 .

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Згідно з пунктом 1 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Відповідно до розділу V Порядку №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Згідно з пунктом 6 розділу VI Порядку №608, якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Приписами Дисциплінарного статуту визначено можливість реагування керівним складом на військовослужбовця за фактичне невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

У разі виникнення таких обставин командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Інститут дисциплінарної відповідальності є самостійним інститутом права, що підтверджується наявністю окремих ознак правового інституту: однорідність фактичного змісту; юридична єдність (комплексність) норм; законодавча відособленість.

Дисциплінарна відповідальність, як самостійний вид юридичної відповідальності, є елементом у структурі правової системи країни та важливим чинником забезпечення дисципліни та правопорядку.

Дисциплінарний проступок, в контексті дисциплінарної відповідальності, можливо охарактеризувати як протиправну дію чи бездіяльність службовця, що порушує встановлений порядок виконання своїх обов`язків, встановлені вимоги до військової дисципліни або громадського порядку.

У свою чергу, дисциплінарне стягнення є мірою відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яке лежить у колі дискреційних повноважень суб`єкта, відповідального та зацікавленого у дотриманні службовцем відповідних вимог дисципліни.

Дисциплінарне стягнення виступає результатом карного процесу уповноваженої на це особи, що несе в собі наслідки особистого немайнового та майнового характеру.

Такі стягнення виражаються у вигляді негативної оцінки до певної події та засудженні поведінки службовця, вину та причетність якого буде належним чином встановлено.

У зв`язку з чим, заходи реагування у виді дисциплінарного стягнення є результатом встановлення істини у певній події, яка порушує вимоги дисципліни або належності виконання покладених на особу обов`язків з проходження служби. Такі заходи мають на меті попередити особу про необхідність дотримання встановлених до неї вимог, а також про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни, що повинно спонукати службовця належним чином виконувати свої обов`язки та попередити, що усі наступні порушення не будуть залишені поза увагою.

За результатами проведення службового розслідування в даній справі складено акт службового розслідування, зі змісту якого вбачається, що командир 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 молодший лейтенант ОСОБА_1 , проходячи військову службу під час воєнного стану, з метою ухилитися від військової служби 22.12.2023 самовільно залишив місце несення служби, в районі зосередження 2 механізованого батальйону поблизу населеного пункту Очеретяне. Такі дії солдата містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Службове розслідування проведено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 №1636 від 09.04.2024 з дотриманням наведених судом вище вимог.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 09.05.2024 №1164 "Про результати проведення службового розслідування" молодшого лейтенанта ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив місце несення служби 22.12.2023 по теперішній час. З метою недопущення подібних випадків у подальшому, наказано, зокрема, притягнути до дисциплінарної відповідальності в разі повернення його на службу. Матеріали службового розслідування відправити за належністю до Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального Кодексу України.

Відповідно до пункту 6 розділу VI Порядку №608, якщо під час з службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування. Саме ознаки допущеного позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального Кодексу України, тобто самовільного залишення місця несення служби в умовах воєнного стану, й були виявлені під час проведення службового розслідування, факт самовільного залишення служби, окрім іншого, не заперечується і позивачем у позовній заяві.

За вказаним фактом відомості про відкриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 408 Кримінального Кодексу України внесено органами досудового розслідування 15.06.2024 до ЄРДР за №0004555.

Отже, згідно з акту службового розслідування позивач залишив 22.12.2023 район зосередження його підрозділу на території Донецької області.

Крім того, позивач не заперечує, що з 22.12.2023 не знаходиться за місцем несення служби.

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Отже, залишати розташування військової частини із службових та/або особистих питань військовослужбовець може лише за згодою свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Так, зі змісту позову встановлено, що позивач посилається на те, що за станом здоров`я був направлений на медичний огляд, а згодом на проходження ВЛК.

Разом з тим, будь-яких відомостей про те, на підставі якого акту, вказівки, дозволу тощо він залишив місце розташування свого підрозділу у Донецькій області 22.12.2023 у позовній заяві позивач не вказав. Також, позивач не зазначив про причини таких дій та про повідомлення про залишення розташування своїх прямих командирів.

Так, судовим розглядом встановлено, що згідно медичної характеристики позивача, ОСОБА_1 з 12.09.2023 перебував під медичним наглядом військової частини НОМЕР_2 з 12.09.2023 у зв`язку зі скаргами на погіршення зору. Діагноз: складний міопічний астигматизм очей.

02.01.2024 ОСОБА_1 направлений на консультацію до КНП Новомосковська ЦРЛ ІЛ" м. Новомосковськ.

18.01.2024 ОСОБА_1 виписано направлення на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеню придатності до військової служби за №812.

З вищенаведеного вбачається, що за медичною допомогою до медичної частини військової частини НОМЕР_2 позивач звернувся вже після самовільного залишення місця служби.

Як зазначає відповідач, медична частина військової частини НОМЕР_2 не веде облік осіб, що самовільно залишили місце служби та не зобов`язана повідомляти безпосередніх командирів щодо наданих військовослужбовцям медичних документів. У зв`язку з чим, позивачу, незважаючи на те, що він рахується військовослужбовцем, який самовільно залишив військову службу, 02.01.2024 надано направлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а згодом і направлення до військового шпиталю від 18.01.2024 №812 для проходження ВЛК.

Доказів проходження ОСОБА_1 ВЛК матеріали не містять.

Також, на підтвердження своїх доводів позивач не надав суду жодних доказів того, що Військовою частиною НОМЕР_2 відкликано направлення на проходження ВЛК.

Щодо посилання позивача на те, відповідач відмовив у ознайомленні з матеріалами службового розслідування, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 розділу IV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зокрема, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.

Згідно з пунктом 3 розділу IV Порядку №608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Суд зауважує, що дійсно позивач має право на ознайомлення з матеріалами службового розслідування, однак в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу відмовлено відповідачем при реалізації даного права.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт умисного самовільного залишення позивачем 22.12.2023 місця несення служби, а також про наявність причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконання позивачем обов`язків військової служби.

Відтак, відповідач правомірно дійшов до висновку про протиправність дій позивача щодо самовільного залишення місця несення військової служби, а отже порушення ним статей ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 2. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Таким чином, факт самовільного залишення позивачем місця служби (району виконання бойового завдання в бойовій обстановці) належним чином зафіксовано у службовому розслідуванні. Матеріалами службового розслідування в повній мірі встановлені протиправні дії військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування, відображено його неправомірні дії, та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, що трапилася.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що покладені в основу спору у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторони, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) визнання протиправним та скасування наказу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.