Справа № 360/940/24
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

16 жовтня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/940/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач) з такими вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, які полягають у відмові зарахувати до стажу ОСОБА_1 , відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1983, періоди роботи, а саме: з 01.10.1985 по 28.05.1990, з 15.04.1998 по 16.10.1998 та з 15.04.1999 по 15.10.1999;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1983, а саме: з 01.10.1985 по 28.05.1990, з 15.04.1998 по 16.10.1998 та з 15.04.1999 по 15.10.1999 рік.

В обґрунтування вимог зазначено, що 08.07.2024 позивач звернулася через ВЕБ-портал Пенсійного Фонду України з заявою щодо зарахування періодів стажу відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1983, а саме: з 01.10.1985 по 28.05.1990, з 15.04.1998 по 16.10.1998 та з 15.04.1999 по 15.10.1999.

На зазначену заяву позивача відповідач надіслав лист від 05.08.2024 № 5425-4812/Л-02/8-1200/24, в якому зазначено, що до страхового стажу за даними трудової книжки від 01.08.1988 серії НОМЕР_1 не зараховано періоди роботи: з 01.10.1985 по 01.01.1997 у зв`язку з тим, що запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою, яка не придатна для читання; період отримання допомоги по безробіттю з 02.04.1997 по 20.04.1997, оскільки в записі про припинення допомоги по безробіттю не зазначено номер та дату наказу; з 21.04.1997 по 16.10.1997 та з 15.04.1998 по 16.10.1998 у зв`язку з відсутністю назви установи.

Позивач вважає відмову в зарахуванні цих періодів протиправною та такою, що носить формальний характер та базується лише на особистих оціночних судженнях працівника ГУ ПФУ, оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Ухвалою суду від 19.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення вимог з огляду на таке.

У зв`язку з надходженням звернення позивача від 04.03.2024 ВЕБ-12001-Ф-С-24-039204 відповідачем перевірено електронну пенсійну справу позивача та виявлено:

звернення за призначенням пенсії від 23.02.2024 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 01.03.2024 № 11,

звернення за призначенням пенсії від 13.03.2024 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.03.2024 № 11.

Відповідач листом від 08.04.2024 вихід. № 1200-0304-9/8886 просив Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області переглянути обчислення страхового стажу ОСОБА_1 та про результати повідомити засобами електронного документообігу.

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області листом від 10.04.2024 № 0300-0303-9/21716 повідомило про свою незгоду з висновками відповідача щодо позивача, викладеними у листі від 08.04.2024 вихід. № 1200-0304-9/8886.

Листом від 22.04.2024 № 2200-0302-9/39689 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило, що повторно розглянуло заяву від 13.03.2024 та прийняло рішення про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 позивачу.

За результатом повторного розгляду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області заяви позивача від 13.03.2024 страховий стаж склав 32 роки 8 місяців.

Водночас, при винесені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області рішення про призначення пенсії за віком позивачу не враховано стаж згідно з трудовою книжкою за такі періоди роботи:

- з 01.10.1985 по 01.01.1997 в дитячому садку № 4, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою, яка не придатна для читання, що порушує норми Інструкції (до страхового стажу зараховані періоди догляду за дітьми до 3-х років за свідоцтвами про народження дітей з 28.05.1990 по 27.05.1993 та з 22.06.1993 по 21.06.1996);

- з 02.04.1997 по 20.04.1997 період отримання допомоги по безробіттю, оскільки запис про припинення допомоги по безробіттю внесено без підстави - не зазначено номер та дату наказу Білокуракинського центу зайнятості;

- з 21.04.1997 по 16.10.1997, з 15.04.1998 по 16.10.1998 та з 15.04.1999 по 15.10.1999 у зв`язку з відсутністю в трудовій книжці, у графі 3 розділу «Відомості про роботу» назви установи, в якій працювала позивач (страховий стаж за період з 01.04.1999 по 24.10.1999 враховано за даними Реєстру застрахованих осіб);

- з 26.10.1998 по 15.04.1999 - період отримання допомоги по безробіттю, оскільки запис про припинення допомоги по безробіттю не засвідчено печаткою Білокуракинського центру зайнятості.

У зв`язку із зверненням позивача 08.07.2024 щодо зарахування вказаних періодів відповідач перевірив електронну пенсійну справу № 11 та листом від 26.07.2024 № 1200-0304-9/19228 просив Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за заявою від 13.03.2024 зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1983 періоди роботи з 21.04.1997 по 16.10.1997 та з 15.04.1998 по 16.10.1998.

Відповідач зазначає, що звернення позивача від 08.07.2024 ВЕБ-12001-Ф-С-24-113768 подане ним у відповідності до Закону України Про звернення громадян, про що зазначено позивачем у самому зверненні.

Заяву позивача від 08.07.2024 розглянуто Головним управлінням за нормами Закону України Про звернення громадян та листом від 05.08.2024 № 5425-4812/Л-02/8-1200/24 надано відповідь.

Відповідач вважає, що лист від 05.08.2024 № 5425-4812/Л-02/8-1200/24 має суто роз`яснювальний характер та не тягне для позивача правових наслідків, оскільки не є актом індивідуальної дії рішенням суб`єкта владних повноважень.

Листом від 22.08.2024 № 2200-0304-9/8060 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило про свою незгоду з висновками відповідача, викладеними у листі від 26.07.2024 вихід. № 1200-0304-9/19228.

Також зазначено, що у разі задоволення позовних вимог прийняти мотивоване рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, має Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Крім того, відповідач просить під час вирішення питання про стягнення судового збору врахувати те, що Законом № 1058-IV заборонено використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 з 18.02.2024.

За результатами повторно розглянуло заяви позивача від 13.03.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняло рішення № 11 від 24.04.2024 про призначення пенсії позивачу.

08.07.2024 позивач звернулася з заявою про зарахування до стажу періодів роботи з 01.10.1985 по 28.05.1990, з 15.04.1998 по 16.10.1998, з 15.04.1999 по 15.10.1999 та провести відповідний перерахунок пенсії, відповідно до Закону № 1058.

Листом від 26.07.2024 № 1200-0304-9/19228 відповідач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1983: з 21.04.1997 по 16.10.1997 та з 15.04.1998 по 16.10.1998.

Листом від 05.08.2024 № 5425-4812/Л-02/8-1200/24 повідомлено позивачу, що до страхового стажу за даними трудової книжки від 01.08.1983 серії НОМЕР_3 не зараховано періоди роботи:

- з 01.10.1985 по 01.01.1997 в дитячому садку № 4 у зв`язку з тим, що запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою, яка не придатна для читання (до страхового стажу зараховані періоди догляду за дітьми до 3-х років за свідоцтвами про народження дітей з 28.05.1990 по 27.05.1993 та з 22.06.1993 по 21.06.1996);

- з 02.04.1997 по 20.04.1997 період отримання допомоги по безробіттю, оскільки в записі про припинення допомоги по безробіттю не зазначено номер та дату наказу;

- з 21.04.1997 по 16.10.1997 та з 15.04.1998 по 16.10.1998 у зв`язку з відсутністю назви установи, в якій працювала особа.

Також зазначено, що за запитом Головного управління Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області переглядається тривалість страхового стажу в частині можливого зарахування періодів роботи з 21.04.1997 по 16.10.1997 та з 15.04.1998 по 16.10.1998.

Страховий стаж за період роботи з 01.04.1999 по 24.10.1999 враховано за даними Реєстру застрахованих осіб.

Листом від 22.08.2024 № 2200-0304-9/80609 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило, що відповідно до пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58, при внесенні в трудову книжку відомостей про роботу у графі 3 розділу Відомості про роботу як заголовок пишеться повне найменування підприємства, оскільки в записах трудової книжки позивача за періоди роботи з 21.04.1997 по 16.10.1997 та з 15.04.1998 по 16.10.1998 назва підприємства не зазначена, тому з позицією щодо врахування до страхового стажу заявниці вищевказаних періодів управління не погоджується.

З повторного розрахунку стажу за заявою від 13.03.2024 у пенсійній справі позивача № 11 встановлено, що стаж позивача складає 32 роки 08 місяців.

До стажу не враховані періоди з 01.10.1985 по 27.05.1990 та з 15.04.1998 по 16.10.1998.

Період з 15.04.1999 по 15.10.1999 враховано до стажу позивача.

Отже, враховуючи заявлені вимоги, спірними періодами страхового стажу позивача є: періоди роботи з 01.10.1985 по 27.05.1990 та з 15.04.1998 по 16.10.1998.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 , дата заповнення 01.08.1983, містить такі записи щодо спірних періодів:

01.10.1985 прийнято вихователем в дитячий садок № 4 за переводом (запис №4, наказ № ДОНО № 58 від 17.10.1985);

01.01.1997 звільнена з займаної посади у зв`язку зі змінами в організації роботи за ст. 40 п. 1 КЗпП України (запис №5, рішення виконкому № 262 від 30.10.1996, наказ № 1 від 01.01.1997);

15.04.1998 прийнята за строковим трудовим договором на період з 15 квітня 1998 року по 15 жовтня 1998 року на посаду вихователя (запис № 12, наказ № 7 від 15.04.1998);

16.10.1998 звільнена у зв`язку з заінченням дії трудового договору (запис № 13, наказ № 16 від 16.10.1998).

Зазначені записи завірені підписами відповідальних осіб та печатками підприємств.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України від 05.11.1991 №1788 «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Відповідно до статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Не зараховуючи період роботи з 01.10.1985 по 27.05.1990 відповідач зазначає, що запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою, яка не придатна для читання, щодо періоду роботи з 15.04.1998 по 16.10.1998 заазначено, що відсутня назва установи, в якій працював позивач.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Зазначені відповідачем недоліки на записах в трудовій книжці не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на отримання пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

В даному випадку, судом встановлено, що вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим нечіткість печатки чи відсутність назви підприєства не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів роботи до стажу.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Отже, застосування вказаних підстав для відмови в зарахуванні періоду роботи до страхового стажу є проявом надмірного формалізму з боку суб`єкта владних повноважень, а тому не може бути взята судом до уваги.

Крім того, суд зазначає, що відповідач не позбавлений права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058.

Однак, до матеріалів справи відповідач не надав доказів на підтвердження того, що останнім вживались будь-які заходи з метою перевірки правильності внесених записів у трудову книжку позивача чи уточнень щодо них.

Суд звертає увагу, що згідно норм пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, відповідач в межах своїх повноважень, зобов`язаний розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, зокрема, записів у трудовій книжці, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком.

За таких обставин, суд вважає, що пенсійним органом неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні періодів роботи з 01.10.1985 по 27.05.1990 та з 15.04.1998 по 16.10.1998 до стажу.

Щодо вимоги про зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 15.04.1999 по 15.10.1999, суд зазначає, що з матеріалів пенсійної справи позивача встановлено, що зазначений період зарахований до стажу позивача після повторного перегляду заяви від 13.03.2024, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позиції відповідача стосового того, що рішення за результатами розгляду заяви позивача від 08.07.2024 не приймалося, а сама заява складена в довільній формі та подана відповідно до Закону України Про звернення громадян, суд зазачає таке.

Частина п`ята статті 45 Закону №1058-IV передбачає, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійною фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку), поновлення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, які регулюють пенсійні правовідносини, суд дійшов висновку, що передбачено два альтернативні варіанти рішень, які можуть бути прийняті органами Пенсійного фонду за результатами розгляду заяви про призначення (переведення, перерахунку) пенсії: про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії, в не залежності від того, яким способом подана заява заявником. Тобто, у разі звернення особи до пенсійного органу із заявою про призначення (перерахунок, переведення) пенсії, останній зобов`язаний розглянути подану заяву та прийняти відповідне рішення.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та 08.07.2024 звернулася через вебпортал Пенсійного фонду України з заявою про зарахування спірних періодів роботи та здійснення відповідного перерахунку пенсії.

Однак, відповідач всупереч вищенаведених норм законодавства не прийняв жодного рішення за результатами розгляду заяви позивача від 08.07.2024 про перерахунок пенсії за віком із зарахуванням спірних періодів роботи до його стажу та, як наслідок, допустив протиправну бездіяльність через неприйняття жодного з рішень, передбачених Законом № 1058-IV.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду в постанові від 27 листопада 2019 року по справі №748/696/17 та від 26 лютого 2020 року по справі №541/543/17-а, в яких зазначено, що відмовивши позивачу в розгляді її заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Щодо способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне обрати такий спосіб захисту порушеного права:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.07.2024 про зарахування до стажу періодів роботи та перерахунок пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.07.2024 про перерахунок пенсії із зарахуванням до стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.10.1985 по 27.05.1990 та з 15.04.1998 по 16.10.1998.

Суд зазначає, що посилання відповідача на те, що позовні вимоги мають бути пред`явлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, оскільки рішення про призначення пенсії приймалося саме цим органом, є безпідставними, оскільки предметом розгляду в цій справі є дії та бездіяльнісь саме відповідача під час розгляду заяви позивача від 08.07.2024.

Ухвалюючи рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Таким чином, зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи до стажу позивача є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

З огляду на зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з обранням належного способу захисту порушеного права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1211,20 грн.

Позивачем заявлена одна вимога немайного характеру, інша є похідною, а тому при зверненні до суду з цим позовом позивач мала сплати судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Судом встановлено, що відповідно до квитанції № 11 від 10.08.2024 судовий збір за подання до суду цього позову сплачено позивачем у розмірі 2422,40 грн, тобто в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на зазначене, суд роз`яснює позивачу, що відповідно до положень статті 7 Закону України Про судовий збір в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору може бути повернена за його клопотанням за ухвалою суду.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.07.2024 про зарахування до стажу періодів роботи та перерахунок пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.07.2024 про перерахунок пенсії із зарахуванням до стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.10.1985 по 27.05.1990 та з 15.04.1998 по 16.10.1998.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 605,60 (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Борзаниця