Справа № 240/5824/24
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Житомир справа № 240/5824/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту водія військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення з військової служби згідно абз. 12 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років відповідно рапорта від 01.02.2024;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт водія військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 про звільнення з військової служби згідно абз. 12 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років відповідно рапорта від 01.02.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходить військову службу на посаді водія. 01.02.2024 подавав рапорт про звільнення на підставі абз. 12 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Оскільки рапорт про звільнення по місцю не приймався та усно повідомлялося про відсутність підстав для його задоволення, позивач направив рапорт разом із нотаріально завіреними копіями документів на адресу військової частини засобами поштового зв`язку. 03.03.2024 військовою частиною НОМЕР_1 було надано письмову відповідь, в якій вказано про те, що позивач до свого безпосерднього начальника не звернувся, вказаний рапорт та документи, які підтверджують звільнення, по команді не подавав. Позивач вказує, що рапорт не було належним чином розглянуто відповідно до діючого законодавства та не надано відповіді по суті, що полягає у протиправній бездіяльності з боку відповідача.

Ухвалою суду від 01.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні адміністративного позову та зазначає, що рапорт позивача надійшов до військової частини 10.02.2024. Позивач, будучи діючим військовослужбовцем, який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , з приводу свого звільнення з лав ЗС України до свого безпосереднього начальника не звернувся, рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення, по команді не подав, натомість направив рапорт засобами поштового зв`язку командиру військової частини НОМЕР_1 , що не передбачено чиним законодавством. Зауважує, що вказаний рапорт був розглянутий командуванням військової частини НОМЕР_1 та надана відповідь від 13.02.2024 №2524, з зазначенням того, що рапорт поданий не по команді.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідачем не було прийнято жодного з рішень, передбачених Інструкцією № 735 при розгляді рапорта про звільнення з військової служби та просив задовольнити позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді водія у військовій частині НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

Від попереднього шлюбу, який було розірвано на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12.11.2021 ОСОБА_3 має трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , які на теперішній час знаходяться на утриманні позивача, оскільки їх батько не сплачує аліменти. Даний факт підтверджуються розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №136783 від 05.12.2023.

В довідці №14.03-08/120865 від 21.12.2023 зазначено, що до складу сім`ї/зареєстрованих/ входять ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 .

01.02.2024 позивач подавав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення на підставі абз. 12 пп. г п. 2 ч. 4 ст.26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме на підставі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

До рапорту позивач додав копію військового квитка, копію паспорта та РНКОПП, свідоцтва про народження дітей, свідоцтво про реєстрацію шлюбу, посвідчення багатодітної сім`ї, рішення суду про розлучення та про стягенення аліментів, довідку про склад сім`ї, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, копію паспорта та РНКОПП дружини ОСОБА_3

03.03.2024 від військової частини НОМЕР_1 надійшла письмова відповідь щодо рапорта, яка була датована 13.02.2024, в якій вказано про те, що незважаючи на нормативні вимоги позивач, будучи діючим військовослужбовцем, який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , з приводу свого звільнення з лав ЗС України до свого безпосерднього начальника не звернувся, вказаний рапорт та документи, які підтверджують звільнення, по команді не подавав.

Враховуючи те, що вказаний рапорт про звільнення по суті не розглянуто, тобто не прийнято рішення ні про звільнення з військової служби, ані про відмову у звільненні з військової служби, позивач звернувся до суду за захистом порушених, на його думку, прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому продовжений та діє станом на час розгляду справи.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно частини четвертої статті 2 Закону № 2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами частини сьомої статті 26 Закону № 2232-XII встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

При цьому, п. 3 ст. 24 Закону № 2232-XII встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення).

Відповідно до п. 2 Положення громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно із абз. 2 п. 12 Положення право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах, за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до п. 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюють дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Згідно із Законом № 2232-XII та Указом Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» №1153 від 10.12.2008, наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 (зі змінами) затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція).

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції №170, для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання, рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі, План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Абзацом 2 п. 14.10 Інструкції визначено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Отже, чинним законодавством України передбачені підстави для звільнення за сімейними обставинами з військової служби військовослужбовців. Однак, такі підстави мають бути підтверджені наданими військовослужбовцем відповідними документами.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 ч. 4, підпунктом «ґ» п. 2 ч. 5, підпунктом г п. 2 ч. 6 ст. 26 Закону № 2232-XII подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорта про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Відповідно до п.п. «г» п. 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, під час воєнного стану, на підставах, зокрема через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

До вказаних сімейних обставин відноситься, зокрема, наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачем подано рапорт про звільнення разом із документами, які підтведжують обставини для звільнення з військової служби, на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 . При цьому позивач вказує на те, що рапорт про звільнення по місцю не приймався та усно повідомлялося про відсутність підстав для його задоволення, що і зумовило необхідність у направленні рапорта засобами поштового зв`язку.

Вказний рапорт про звільнення отримано військовою частиною 10.02.2024 та зареєстровано за вхідним №4010.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до п. 14. Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Отже, рапорт про звільнення позивача з відповідними документами за звичайних обставин повинен був бути поданий його безпосередньому начальнику/командиру.

Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Абзацом тринадцятим пункту 14.10 розділу ХІV Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 №73, в редакції на час подання рапорту від 01.02.2024, передбачено, що документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Відповідно до абз.4 п.241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

За змістом статей 1 Законів України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Про оборону України в особливий період" воєнний стан настає, зокрема, з дня введення в Державі воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан.

Отже, системний аналіз вказаних норм, дає можливість суду дійти висновку про те, що під час особливого періоду воєнного стану, подання військовослужбовцем документів на звільнення разом з рапортом не безпосередньому начальнику, а командиру військової частини НОМЕР_1 , хоча і є недотриманням приписів статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 233 Положення №1153/2008, однак не може бути підставою для не розгляду в розумний строк рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби.

Таким чином, у даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Пунктом 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ, визначено, що пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

З системного аналізу вказаних норм права слідує, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідачем фактично не розглянуто по суті рапорт позивача від 01.02.2024 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, відповідно, й не прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення командування військової частини щодо відмови у задоволенні рапорту або наказ про звільнення з військової служби.

Згідно із загальними засадами права дії суб`єкта владних повноважень це - активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

В свою чергу, відсутність належним чином оформленого наказу про звільнення позивача з військової служби чи відмови у звільненні, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, оскільки в даному випадку роз`яснення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому не може свідчити про відмову позивачу у звільненні з військової служби.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність, що полягає у не розгляді рапорту від 01.02.2024, поданого ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

За викладених обставин, позовні вимоги позивача належить задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорта ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Враховуючи встановлені у справі обставини та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, а також те, що рапорт позивача від 01.02.2024 відповідачем отриманий, однак відсутні належні докази прийняття відповідачем рішення за наслідками розгляду поданого позивачем рапорта (наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорта), суд доходить висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт водія військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби згідно абз. 12 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років відповідно рапорта від 01.02.2024 .

Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З огляду на відсутність понесених сторонами судових витрат суд не вирішує питання їх розподілу.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорта водія військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби згідно абз. 12 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років відповідно рапорта від 01.02.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт водія військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби згідно абз. 12 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років відповідно рапорта від 01.02.2024.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

14.10.24