Справа № 380/12307/24
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року

справа №380/12307/24

провадження № П/380/12449/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради (місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Городоцька, 299; ), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт - рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради від 06.02.2024 № 71456923;

зобов`язати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради прийняти рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за спадкодавцем - ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно за померлим спадкодавцем з метою подальшого отримання вказаного майна у власність в порядку спадкування. Проте, державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_2 від 06.02.2024 № 71456923 було прийняте рішення про відмову у проведенні відповідних реєстраційних дій. Не погоджуючись із таким рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 17.06.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 08.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач 15.07.2024 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до пункту 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, передбачено можливість проведення державної реєстрації права власності за спадкодавцем на підставі документів, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно та які були видані за життя спадкодавця, але з тих чи інших причин реєстрація права власності на об`єкт нерухомості не була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення речових прав. У роз`ясненні Міністерства юстиції України №22296/13079-26-21/8.4.3 від 25.05.2021 зазначено, що пункт 66 Порядку слід застосовувати у сукупності зі статтею 27 Закону та тими пунктами Порядку, якими встановлено перелік документів для відповідної державної реєстрації. При цьому обов`язковими умовами застосування цього пункту є те, що документ, який відповідно до законодавства підтверджує набуття спадкодавцем прав на нерухоме майно, має бути виданий на його ім`я та за життя спадкодавця. Відповідач зазначає, що разом із заявою про реєстрацію права власності подавалась довідка житлово-будівельного кооперативу №76, яка видана 16.01.2024, тобто після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому не може бути документом, на підставі якого виникло право власності померлої ОСОБА_3 .

Позивач 23.09.2024 подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що роз`яснення Міністерства юстиції України №22296/13079-26-21/8.4.3 від 25.05.2021 не є нормативним актом, а лише роз`ясненням окремих норм, а тому не можуть породжувати права та обов`язки.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 19.01.1989 №26 «Про закріплення квартир в будинках житлово-будівельних кооперативів» видано, зокрема, ОСОБА_3 водію трамваю ЛТТУ, сім`я якої складається з 4-х осіб: неї, чоловіка, двох синів, ордер на двокімнатну квартиру

АДРЕСА_3 , члену ЖБК-76 було видано ордер від 06 лютого 1989 року №2284 із сім`єю на 4-х чоловік на право зайняття житлового приміщення житлоплощею 25,4 кв. м., яке складається із 2-х кімнат в окремій квартирі за адресою: АДРЕСА_4 . Ордер виданий на підставі рішення загальних зборів житлово-будівельного кооперативу, затвердженого 15.12.1988.

До складу сім`ї належали чотири особи: ОСОБА_3 (основний квартиронаймач), ОСОБА_4 (чоловік), ОСОБА_5 (син), ОСОБА_6 (син).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_3 Четвертою львівською державною нотаріальною конторою Львівської області було заведено спадкову справу №28/2024. Наведене також підтверджується витягом зі спадкового реєстру №75434669 від 16.01.2024.

Згідно з довідкою Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №1/4556 від 20.12.2023, станом на 29.12.2012 інформація про реєстрацію квартири АДРЕСА_2 відсутня.

Згідно з довідкою Четвертої львівської державної нотаріальної контори Львівської області від 16.01.2024 №75/02-14 спадкоємцями за законом є: внук померлої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син померлої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з довідкою Правління ЖБК-76 від 16.01.2024 №09 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 була членом житлово-будівельного кооперативу-76 міста Львова, і їй належить в цьому кооперативі квартира АДРЕСА_2 , який зданий в експлуатацію в 2-му кварталі 1973 року. Квартира окрема, складається з двох кімнат, житловою площею 25,4 кв.м., кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору. Квартира обладнана лоджією. Загальна площа квартири 48,1 кв.м. Член кооперативну ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повністю внесла свій пайовий внесок за вказану квартиру в березні 1985 року. Сума паєнагромаджень складає 5832 карбованці.

Позивач звернувся до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради із заявою за реєстраційним номером 59240937 про державну реєстрацію прав щодо набуття права власності за померлою ОСОБА_3 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

До заяви було долучено: технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 серія та номер TI01:2021-7009-2080-4823 від 22.12.2023; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 ; довідку про сплату членом кооперативну пайового внеску №09 від 16.01.2024, видану ЖБК №76; довідку про зареєстроване право власності №1/4556 від 20.12.2023, видану Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»; витяг зі спадкового реєстру №75434669 від 16.01.2024; довідку про склад спадкоємців від 16.01.2024 №75/02-14, видану Четвертою львівською державною нотаріальною конторою Львівської області, відомості з ЄДЕССБ.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_2 Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради було прийнято рішення від 06.02.2024 №71456923 про відмову в проведенні реєстраційних дій. Рішення мотивоване тим, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, а саме: відповідно до пункту 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Тобто, відповідно до пункту 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, передбачено можливість проведення державної реєстрації права власності за спадкодавцем на підставі документів, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно та які були видані за життя спадкодавця, але з тих чи інших причин реєстрація права власності на об`єкт нерухомості не була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення речових прав.

Не погодившись із таким рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормами права.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004 (далі - Закон №1952-ІV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах (ч. 3 ст. 10 Закону №1952-ІV).

Під час проведення реєстраційних дій державний реєстратор обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи (п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону №1952-IV).

Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії (ч. 2 ст. 12 Закону №1952-IV).

Державна реєстрація прав проводиться, зокрема, в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень (ч. 1 ст. 18 Закону №1952-ІV).

Частиною 2 ст. 18 Закону №1952-ІV передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку (ч. 4 ст. 18 Закону № 1952-IV). Державній реєстрації прав підлягають:

-право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва;

-речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут);

-право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис);

-право забудови земельної ділянки (суперфіцій);

-право господарського відання;

-право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності (крім права довірчої власності як способу забезпечення виконання зобов`язань);

-інші речові права відповідно до закону (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Закону №1952-IV).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна (далі Порядок №1127).

Відповідно до пункту 66 Порядку №1127, для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.

Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.

У разі коли нерухоме майно розташоване в межах декількох територій - Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва чи м. Севастополя, державна реєстрація прав проводиться в межах однієї території, що обрана заявником.

Пунктом 81 Порядку №1127 передбачено, що у разі участі особи у діяльності кооперативу документом, що підтверджує набуття у власність членом кооперативу завершеного будівництвом об`єкта, є видана таким кооперативом довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.

Враховуючи вимоги пунктів 66 та 81 Порядку №1127, позивачем державному реєстратору надано: технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 серія та номер TI01:2021-7009-2080-4823 від 22.12.2023; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 ; довідку про сплату членом кооперативну пайового внеску №09 від 16.01.2024, видану ЖБК №76; довідку про зареєстроване право власності №1/4556 від 20.12.2023, видану Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»; витяг зі спадкового реєстру №75434669 від 16.01.2024; довідку про склад спадкоємців від 16.01.2024 №75/02-14, видану Четвертою львівською державною нотаріальною конторою Львівської області, відомості з ЄДЕССБ.

Відповідач у відзиві зазначає, що довідка Житлово-будівельного кооперативу №76 видана 16.01.2024, тобто після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому не може бути документом, на підставі якого виникло право власності померлої ОСОБА_3 .

Суд зазначає, що у постанові від 18 грудня 2013 року у справі №6-138цс13 Верховний Суд України виклав правову позицію, в якій, в тому числі зазначив, що згідно зі статтею 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 01 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру.

Також, Верховний Суд України у постанові Пленуму від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказав на те, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Суд зазначає, що довідка ЖБК №76 від 16.01.2024 №09 повинна розглядатися в першу чергу, як така, що підтверджує два основних моменти, а саме те, що ОСОБА_3 була членом житлового кооперативу та те, що вона повністю внесла пайовий внесок за надану квартиру у 1985 році, а відповідно після внесення пайового внеску у повному обсязі у неї виникло право власності на квартиру.

Та обставина, що довідка видана у 2024 році, як і та обставина, що ОСОБА_3 померла у 2012 році, зазначених обставин не скасовують та не спростовують, оскільки право приватної власності є непорушним та не припиняється із смертю фізичної особи, крім випадків прямо передбачених в Законі.

Також, слід звернути увагу на те, що позивач та/або інші спадкоємці ОСОБА_3 не зможуть за будь-яких обставин надати державному реєстратору довідку про його членство у житлово-будівельному кооперативі, оскільки членом кооперативу була саме ОСОБА_3 .

Зазначені вище обставини, свідчать про те, що приймаючи спірне рішення державний реєстратор діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, що привело до порушення прав, свобод та інтересів позивача, оскільки позивач надав до державного органу всі документи, отримані у встановленому законом порядку, для здійснення державної реєстрації права власності. Крім того, суд наголошує, що обставина, на яку покликається відповідач у відзив, щодо видачі довідки ЖБК №76 після смерті спадкодавця, не покладалась в основу оскаржуваного рішення, а тому суд не може врахувати вказані пояснення відповідача як належні та релевантні.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача провести державну реєстрацію права власності на квартиру суд зазначає таке.

Верховний Суд у постанові від 10.05.2024 у справі №580/3690/23 дійшов висновку, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, то суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення.

Судом уже встановлено, що позивач при звернені до відповідача подав усі необхідні документи, визначені пунктами 66 та 81 Порядку №1127. За таких умов суд приходить до висновку, що відповідач не мав свободи розсуду при розгляді заяви позивача, оскільки вона відповідала усім вимогам визначеним законодавством, а тому єдиним рішенням, яке міг прийняти відповідач, було би задоволення заяви позивача.

Частиною першою статті 6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Підсумовуючи вищенаведене, суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі аналізу наведених вище норм з метою ефективного захисту порушених прав позивача суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 06.02.2024 № 71456923 щодо відмови у проведенні реєстраційних дій та зобов`язання відповідача провести державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , за ОСОБА_3 .

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із частиною першою статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

На підставі ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211.20 грн. підлягає стягненню на користь позивача з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 257-262, пп. 15.5 п.15 розділу Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Канюги Андрія Ярославовича Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради від 06.02.2024 №71456923 про відмову в проведенні реєстраційних дій.

Зобов`язати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради (місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Городоцька, 299; ) прийняти рішення і провести державну реєстрацію права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , за спадкодавцем ОСОБА_3 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради (місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Городоцька, 299; ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1211 (тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.