Справа № 420/21478/24
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого

судді Пекного А.С.,

секретаря Шестакової А.В.,

за участю представників: позивача Кузнєцової В.М., відповідача Кобилянської Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якого діє адвокат Кузнєцова Валентина Миколаївна, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі - відповідач, ГУ ДПС в Одеській області), в якому просить визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС в Одеській області на підставі акту перевірки від 22.05.2023 року №13781/15-32-24-04/ НОМЕР_1 :

- податкове повідомлення-рішення №16978/15322404 від 14.07.2023 року форми «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, який сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 1143086,50 грн (за податковими зобов`язаннями в сумі 966190,56 грн та застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 176895,94 грн);

- податкове повідомлення-рішення №16986/15322404 від 14.07.2023 року форми «Р», яким позивачу збільшено податкове зобов`язання з військового збору, який сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 95257,21 грн (за податковими зобов`язаннями в сумі 80515,88 грн та застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 14741,33 грн);

- податкове повідомлення-рішення №16985/15322404 від 14.07.2023 року форми «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1296903,75 грн (за податковими зобов`язаннями в сумі 1037523,00 грн та застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 259 380,75 грн);

- податкове повідомлення-рішення №16983/15322404 від 14.07.2023 року форми «Н», яким до позивача на підставі абз.4, п. 1201..2 ст. 1201 Податкового кодексу України застосовано штраф у сумі 3400,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення №16982/15322404 від 14.07.2023 року форми «ПС», яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1020,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення №16981/15322404 від 14.07.2023 року форми «ПС», яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 340,00 грн;

- податкову вимогу про сплату боргу від 25.09.2023 №0-1532 в сумі 2684038,13 грн.

Ухвалою від 12.07.2024 провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідачем 23.07.2024 подано відзив.

30.07.2024 до суду надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 31.07.2024 відповідь на відзив представника позивача повернуто без розгляду.

З 01.08.2024 по 11.09.2024 суддя перебував у щорічній відпустці.

12.08.2024 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 12.09.2024 поновлено представнику позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Представником позивача 23.09.2024 подані клопотання про залучення до матеріалів справи висновку судового експерта та заяву про стягнення судових витрат на проведення експертизи.

Ухвалою суду від 23.09.2024 продовжено на 30 днів строк підготовчого провадження у справі.

Постановленою у підготовчому засіданні протокольною ухвалою від 24.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 14:00 год 09.10.2024. Також задоволено клопотання представника позивача про залучення до матеріалів справи висновку судового експерта.

В судовому засіданні 09.10.2024 проголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Представники сторін в судовому засіданні підтримали доводи, аргументи та вимоги, викладені ними в заявах по суті справи.

Розглянувши надані сторонами документи та заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

Як з`ясовано судом, позивач ОСОБА_1 у періоді з 01.04.1998 по 21.09.2020 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування, також був зареєстрований платником на додану вартість з 19.07.2002.

Позивач здійснював такі види економічної діяльності : 46.32- оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; 10.11 виробництво м`яса.

Надалі позивач припинив підприємницьку діяльність, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань унесено відповідний запис від 21.09.2020 № 005002032.

У зв`язку з припиненням підприємницької діяльності ГУ ДПС в Одеській області рішенням №85/15-32-02-01-23 від 23.09.2020 анулювало реєстрацію платника податку на додану вартість з 21.09.2020.

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту б) підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового Кодексу України, та підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України, ГУ ДПС в Одеській області прийнято наказ від 07.04.2023 №2320-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ».

Наказом передбачено провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи платника податків ОСОБА_1 з 09 травня 2023 року тривалістю 5 робочих днів. Також визначено період, за який проводиться перевірка з 01.01.2018 по 21.09.2020.

10.04.2023 контролюючим органом сформовано повідомлення №187/24-04 про проведення з 09.05.2023 позапланової невиїзної документальної перевірки, в якому зазначено про необхідність забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувалися в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Копія наказу про проведення документальної позапланової перевірки №2320-п від 07.04.2023 та повідомлення Головного управління ДПС в Одеській області від 10.04.2023 №187/24-04 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлено засобами поштового зв`язку на податкову адресу ФОПП ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення №213 від 11.04.2023.

Це поштове відправлення повернуто відповідачу з відміткою поштового відділення від 16.05.2023 про причину невручення - «за закінченням терміну зберігання».

Також відповідачем 09.05.2023 направлено позивачу запит №4568/КПР/15-32-24-04-06 від 11.04.2023 щодо надання первинних документів.

Цей запит повернуто відповідачу 16.05.2023 з відміткою поштового відділення про причину невручення - «за закінченням терміну зберігання».

Акт про ненадання документів контролюючий орган не складав.

В період з 09.05.2023 по 15.05.2023 посадовою особою - головним державним інспектором відділу планових перевірок оподаткування фізичних осіб, координації та інформаційно-аналітичного забезпечення управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС в Одеській області Тряновою Оленою Миколаївною проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 21.09.2020, за результатами якої складено акт від 22.05.2023 № 13781/15-32-24-04/ НОМЕР_1 .

Згідно із висновками акту, перевіркою встановлено допущені позивачем порушення:

1. пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, в наслідок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за перевіряємий періоду у сумі 966 190,56 грн;

2. пункту 162.1 статті 162, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 44.1 статті 44, пункту 177.2 статті 177, пункту 177.4 статті 177, пункту 16-1 підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України, в наслідок чого донараховано військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за перевіряємий період у сумі 80 515,88 грн;

3. пункту 198.1 статті 198, пункту 198.3 статті 198, пункту 198.5 статті 198, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в наслідок чого донараховано податку на додану вартість за перевіряємий період у сумі 1 037 523 грн;

4. пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в наслідок чого встановлено не реєстрацію у Єдиному державному реєстрі податкових накладних зведеної податкової накладної по операціях, що не є господарською діяльністю на загальну суму податку на додану вартість 1 037 523 грн;

5. пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР, в наслідок чого встановлено реалізацію товарів, не облікованих у встановленому порядку за перевіряємий період у сумі 5 696 585,14 грн;

6. пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, в наслідок чого встановлено не зберігання первинних документів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства;

7. пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, в наслідок чого встановлено неподання повідомлення (форма 20-ОПП) про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.

Вказані висновки ґрунтуються на ненаданні платником податків первинних документів, які підтверджують показники податкової звітності.

22.05.2023 акт перевірки надіслано рекомендованим повідомленням про вручення засобами поштового зв`язку за місцем реєстрації позивача.

Поштове відправлення повернуто відповідачу 23.06.2023 з відміткою поштового відділення про причину невручення - «за закінченням терміну зберігання».

На підставі висновків акта перевірки від 22.05.2023р. №13781/15-32-24-04 ГУ ДПС в Одеській області 14.07.2023 винесено оскаржувані позивачем податкові повідомленнярішення:

- податкове повідомлення-рішення №16978/15322404 форми «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, який сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 1 143 086,50 грн (за податковими зобов`язаннями в сумі 966 190,56 грн та застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 176 895,94 грн);

- податкове повідомлення-рішення №16981/15322404 форми «ПС», яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 340,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення №16982/15322404 форми «ПС», яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1020,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення №16983/15322404 форми «Н», яким до позивача на підставі абзацу 4, пункту 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України застосовано штраф у сумі 3400,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення №16985/15322404 форми «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1 296 903,75 грн (за податковими зобов`язаннями в сумі 1037523,00 грн та застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 259 380,75 грн);

- податкове повідомлення-рішення №16986/15322404 форми «Р», яким позивачу збільшено податкове зобов`язання з військового збору, який сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 95 257,21 грн (за податковими зобов`язаннями в сумі 80 515,88 грн та застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 14 741,33 грн).

Зазначені податкові повідомлення-рішення 14.07.2023 надіслано рекомендованим повідомленням про вручення засобами поштового зв`язку за місцем реєстрації позивача.

Поштове відправлення повернуто відповідачу 16.08.2023 з відміткою поштового відділення про причину невручення - «за закінченням терміну зберігання».

25 вересня 2023 року за №0-1532 ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкову вимогу, якою відповідач повідомив ОСОБА_1 про наявність станом на 24 вересня 2023 року податкового боргу у сумі 2 684 038,13 грн.

Ця сума складалась із сум податків, зборів, штрафних санкцій, які нараховані оскарженими у цій справі податковими повідомленнями-рішеннями, а також з нарахованої на них пені в сумі 202 734,29 грн.

Податкова вимога надіслана рекомендованим повідомленням про вручення засобами поштового зв`язку за місцем реєстрації позивача.

Поштове відправлення повернуто відповідачу 04.11.2023 з відміткою поштового відділення про причину невручення - «за закінченням терміну зберігання».

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями і податковою вимогою, уважаючи їх протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Протиправність податкових повідомлень рішень позивач обґрунтовує тим, що висновки контролюючого органу про допущення ним порушень податкового законодавства базуються виключно на припущеннях, а не на дослідженій бухгалтерській та первинній документації, що стало наслідком допущеного уже контролюючим органом порушення процедури проведення перевірки, позаяк позивач не був повідомлений про її проведення і, відповідно, об`єктивно не міг підтвердити показники своєї податкової звітності первинними документами.

Зазначає, що жодних порушень податкового законодавства не допускав.

Оскільки визначення йому оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями грошового зобов`язання є протиправним, позивач вказує, що відповідно протиправною є і податкова вимога.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що посадовими особами контролюючого органу в повній мірі дотримано процедуру призначення, проведення і оформлення результатів позапланової невиїзної перевірки, в ході якої достеменно установлені обставини порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, пункту 63.3 статті 63, пункту 162.1 статті 162, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177, пункту 198.1 статті 198, пункту 198.3 статті 198, пункту 198.5 статті 198, пункту 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201, пункту 16-1 підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України, пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Оскільки позивачем допущені порушення вищевказаних правових норм, то йому правомірно визначені грошові зобов`язання та застосовано штрафні санкції, відповідно податкові повідомлення-рішення та податкова вимога також є правомірними і скасуванню не підлягають.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства та установлених обставин спору.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі також - ПК України).

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Приписами підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у разі якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Згідно з пункту 78.5 статті 78 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд у постанові від 21.02.2020 р. у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

У постанові від 22 вересня 2020 року (справа №520/8836/18) судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, окрім наведених вище висновків, зазначила, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входять до предмету доказування для цілей вирішення цього спору, й підлягають першочерговому дослідженню.

Позивач стверджує, що не отримував жодного документу з питань проведеної позапланової перевірки.

Як видно з матеріалів справи, ГУ ДПС в Одеській області прийнято наказ від 07.04.2023 №2320-п, яким передбачено провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи платника податків ОСОБА_1 з 09 травня 2023 року тривалістю 5 робочих днів.

Цей наказ надіслано на адресу позивача 11.04.2023.

У зв`язку з цим та з урахуванням норм пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, документальна позапланова невиїзна перевірка мала розпочатись не раніше 10.05.2023.

Та більше того, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 Податкового кодексу України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується також з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України.

В свою чергу, згідно із пунктами 42.1 та 42.2 статті 42 Податкового кодексу України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

При цьому пунктом 42.5 статті 42 Податкового кодексу України установлений припис про те, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Отже, законодавець передбачив два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

У застосуванні положень пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України у взаємозв`язку з пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України Верховний Суд дотримується усталеної позиції, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. Платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.

Верховний Суд також сформував усталений підхід (зокрема, але не виключно постанови від 06 серпня 2019 року у справі №520/8681/18, від 11 червня 2020 року у справі №823/1606/17, від 12 серпня 2021 року у справі №640/3605/19), що наказ вважається надісланим контролюючим органом в порядку, встановленому законом, у разі повернення за закінченням терміну зберігання поштою наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки, направленого на податкову адресу платника податків рекомендованим поштовим відправленням.

Отже, істотною обставиною при вирішенні питання своєчасного повідомлення платника податків про проведення відносно нього перевірки є встановлення дати, з якої наказ про проведення перевірки вважається врученим.

Відповідно до пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України такою є дата, зазначена поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

За змістом правового підходу, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2021 року (справа №320/1375/19), суди в обов`язковому порядку повинні встановлювати причини невручення документів платнику податків та наявності/відсутності підстав вважати направлену кореспонденцію врученою відповідно до вимог статті 42 Податкового кодексу України, а відтак, і наявністю підстав вважати платника податків обізнаним про призначення перевірки до її початку.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними унормований Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 (далі - Правила; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 99 Правил рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

У разі коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу (пункту 101 Правил).

За правилами абзаців першого, другого пункту 116 Правил у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення «EMS» - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. За письмовою заявою відправника/адресата строк зберігання поштових відправлень, внутрішніх поштових переказів може бути продовжений за додаткову плату до двох місяців з дня надходження до об`єкта поштового зв`язку місця призначення.

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику (абзац перший пункту 117 Правил).

Таким чином, Правила надання послуг поштового зв`язку передбачають, що у разі невручення рекомендованого поштового відправлення під час доставки до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення. Саме ж рекомендоване поштове відправлення ще протягом одного місяця зберігається об`єктом поштового зв`язку місця призначення, забезпечуючи тим самим адресату можливість отримати таке поштове відправлення на підставі вищевказаного повідомлення. Після спливу встановленого строку зберігання поштове відправлення повертається відправнику з відміткою - «За закінченням терміну зберігання» (крім виключень, визначених Правилами). Такий підхід забезпечує адресату можливість отримати надіслане йому поштове відправлення згодом у разі, якщо з тих чи інших причин він його не отримав під час виходу працівника поштового оператора за його адресою.

Отже, у випадку надіслання копії наказу і повідомлення про проведення перевірки поштою контролюючий орган має враховувати особливості, пов`язані із правилами вручення поштових відправлень в Україні.

У даному випадку копія наказу про проведення документальної позапланової перевірки №2320-п від 07.04.2023 та повідомлення Головного управління ДПС в Одеській області від 10.04.2023 №187/24-04 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлено засобами поштового зв`язку на податкову адресу ФОПП ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення №213 від 11.04.2023.

Це поштове відправлення повернуто відповідачу з відміткою поштового відділення від 16.05.2023 про причину невручення - «за закінченням терміну зберігання».

У період до 16.05.2023 позивач мав можливість скористатись гарантованим йому законодавцем правом на отримання надісланого йому поштового відправлення, самостійно звернувшись до оператора поштового зв`язку за місцем проживання.

Таким чином, у розумінні пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України днем, зазначеним поштовою службою в повідомленні про вручення із відображенням причини невручення, у розглядуваному спорі є саме 16.05.2023.

За таких обставин саме після 16.05.2023 позивач вважається таким, що належним чином ознайомлений з наміром податкового органу провести документальну позапланову виїзну перевірку до її початку. Відповідно, після указаної дати і податковий орган набув законних повноважень на проведення спірного контрольного заходу. Саме після означеної дати необізнаність позивача з наказом про проведення перевірки слід розцінювати як таку, що свідчить про нехтування або ухилення від виконання обов`язку із отримання поштової кореспонденції без поважних причин і не може розцінюватись на користь платника податків.

Однак станом на 16.05.2023 перевірка вже була проведена і завершена.

З цього також випливає, що під час проведення документальної позапланової перевірки (з 09.05.2023 по 15.05.2023) у відповідача були відсутні докази належного повідомлення платника податків про її початок.

Таким чином, позивач був позбавлений можливості реалізувати свої права як платника податків під час проведення перевірки, у тому числі:

бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом;

вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків;

надавати за власною ініціативою письмові пояснення та/або документи щодо обставин, які підтверджують відсутність його вини у вчиненому податковому правопорушенні, в порядку, встановленому цим Кодексом;

оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), у тому числі надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію, яка йому надана, а також узагальнюючу податкову консультацію.

Таким чином, судом встановлено недотримання контролюючим органом вимог статті 79 Податкового кодексу України при проведенні документальної невиїзної перевірки позивача.

Суд зазначає, що невиконання вимог наведених норм Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Встановлена у судовому порядку незаконність проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача унеможливлює виникнення правових наслідків такої, у тому числі, визначення за її наслідками зобов`язання оскаржуваними у цій справі податковими повідомленнями-рішеннями.

Відсутність законних підстав для проведення перевірки, має правовим наслідком визнання протиправними рішень, винесених за результатами такої перевірки.

Крім того, за усталеною позицією Верховного Суду не виконання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України є істотним порушенням процедури перевірки, тобто, є самостійною та достатньою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень та інших рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. У постанові від 18 серпня 2021 року (справа №160/9277/19) Верховний Суд виснував, що визнання незаконною документальної позапланової невиїзної перевірки, проведеної контролюючим органом, виключає необхідність переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства та є підставою для визнання незаконними і прийнятих за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням викладеного, податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 14.07.2023 форми «Р» №16978/15322404, форми «ПС» №16981/15322404, форми «ПС» №16982/15322404, форми «Н» №16983/15322404, форми «Р» №16985/15322404 та №16986/15322404 є протиправними і підлягають скасуванню.

Щодо податкової вимоги про сплату боргу №0-1532 від 25.09.2023 суд зазначає таке.

За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Якщо згідно з нормами статті 54 Податкового кодексу України сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому Податковим кодексом України (п. 54.5 ст. 54 ПК України).

Згідно з пунктом 56.15 статті 56 Податкового кодексу України скарга, подана із дотриманням строків, визначених абзацом першим пункту 56.3 статті 56 Податкового кодексу України, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Відповідно до пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Строки сплати податкового зобов`язання встановлені статтею 57 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 57.3 якої передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Таким чином, факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого грошового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України в редакції чинної на час прийняття оскаржуваної податкової вимоги, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно з пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

У даному випадку підставою виникнення податкового боргу слугували, по суті, грошові зобов`язання, визначені позивачу оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями, прийнятими за результатами позапланової документальної невиїзної перевірки.

Оскільки судом ці податкові повідомлення-рішення визнані протиправними і скасовані, то визначені ними грошові зобов`язання є неузгодженими, а податковий борг, як такий, відсутній.

Тому підлягає визнанню протиправною та скасуванню також і податкова вимога про сплату боргу №0-1532 від 25.09.2023

Згідно із статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх доводів, і не довів в повному обсязі правомірність своїх рішень, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статей 139, 143 КАС України.

Із урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору в силу закону, відповідні судові витрати відсутні.

Щодо заяви представника позивача про стягнення судових витрат на проведення експертизи, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що після відкриття провадження по даній справі позивачем було замовлено проведення судової економічної експертизи, у зв`язку з чим було понесено витрати на її проведення в розмірі 70 000,00 гривень.

Висновок про результати проведення такої експертизи було долучено до матеріалів справи під час підготовчого провадження.

За приписами частин першої - третьої статті 101, частини першої статті 106 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Статтею 132 КАС України визначено види судових витрат. До таких належать судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи.

Своєю чергою, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати, пов`язані із проведенням експертиз (частина третя статті 132 КАС України).

Детальніше про означений вид витрат йдеться у статті 137 КАС України.

Зокрема, частинами 5 та 7 статті 137 КАС України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частинами 1, 7, 9 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має врахувати, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та чи має він прямий стосунок до предмета спору.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У даному випадку витрати на проведення експертизи з питань підтвердження документально висновків акту документальної позапланової невиїзної перевірки не є об`єктивно неминучими, оскільки долучений до матеріалів справи експертний висновок складений за ініціативою та на замовлення позивача та висновок не вплинув на кінцевий результат вирішення справи у суді першої інстанції.

Отже, у задоволенні заяви про відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, Одеська область, місто Одеса, вул.Семінарська, буд.5, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС в Одеській області:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» №16978/15322404 від 14.07.2023;

- податкове повідомлення-рішення форми «ПС» №16981/15322404 від 14.07.2023;

- податкове повідомлення-рішення форми «ПС» №16982/15322404 від 14.07.2023;

- податкове повідомлення-рішення форми «Н» №16983/15322404 від 14.07.2023;

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» №16985/15322404 від 14.07.2023;

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» №16986/15322404 від 14.07.2023;

- податкову вимогу про сплату боргу №0-1532 від 25.09.2023.

У задоволенні заяви про відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 14.10.2024.

Суддя А.С. Пекний