Справа № 343/1545/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 343/1545/24 пров. № А/857/22987/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Обрізка І.М., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2024 року у справі №343/1545/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя в 1-й інстанції Скригун В.В.,

дата ухвалення рішення 09 вересня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Болехів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - апелянт, відповідач), в якому просить скасувати постанову поліцейського відділення поліції №1 (м.Свалява) Мукачівського районного управління поліції в Закарпатській області серії ЕНА №2596337 від 13 липня 2024 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що постановою серії ЕНА №2596337 від 13 липня 2024 року поліцейського ВП №1 (м.Свалява) Мукачівського районного управління поліції в Закарпатській області рядовим поліції Штуглинцем М.Ф. останню притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за ч. 2 ст.122 КУпАП за те, що 13 липня 2024 року о 11:07 год. керувала транспортним засобом Opel Astra Н, д.н.з. НОМЕР_1 на трасі МО6 Київ-Чоп 750 км, без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушила вимоги п.9.8 в ПДР України.

Вважає, що вищевказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем були заповнені поля, де вказується загальна інформація про водія, дані про транспортний засіб, яким керувала, місце вчинення правопорушення та інша інформація, однак п. 7 «До постанови додається» не заповнений. Інші пункти постанови так само не містять жодної інформації про відомості щодо долучення до постанови про адміністративне правопорушення будь-яких доказів, а саме відеозапису, фото тощо.

Окрім того наголошує, що при розгляді справи її не було ознайомлено з жодними результатами фото або відеофіксації, де було б зафіксовано факт вчинення нею адміністративного правопорушення, відмовлено в праві ознайомитись з матеріалами адміністративного правопорушення.

Більше того, оскаржувана постанова є неналежним чином обґрунтованою, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували факт керування нею транспортним засобом за межами населеного пункту без ввімкненого ближнього світла фар.

Пунктом 9.8 Правил дорожнього руху передбачено, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: а) у колоні; б) на маршрутам: транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8 5.8 «Дорога і смугою для руху маршрутних транспортних засобів» назустріч загальному поток; транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; г) на транспортному засобі, що буксирує; д) у тунелях. На всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар. В умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах можна ввімкнути дальнє світло фар або додатково протитуманні фари за умови, що не буде засліплювати інших водіїв.

Разом з цим, як вбачається з оскаржуваної постанови, чітко встановити місце вчинення правопорушення неможливо, оскільки доказів про те, що нею було здійснено рух на «трасі МО6 Київ-Чоп 750 км», що знаходиться поза населеним пунктом, матеріали справи не містять.

Більше того, транспортний засіб працівниками поліції було зупинено саме в населеному пункті Свалява, на що вона звернула увагу, при в`їзді в даний населений пункт.

Разом з тим, будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження вини в розумінні ст. 251 КУпАП відповідачем не надано.

Таким чином відповідач не виконав обов`язку доведення правомірності прийнятого ним рішення, матеріали адміністративної справи на час винесення постанови не містять доказів фіксації вчиненого нею правопорушення, в матеріалах справи відсутні й інші докази.

Відповідачем не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення ПДР України. Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про скоєння адміністративного правопорушення.

За таких підстав, не погоджуюсь із зазначеним рішенням поліцейського, вважає постанову серії ЕНА №2596337 від 13 липня 2024 року необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків поліцейського фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального чи процесуального права.

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 09.09.2024 у справі №343/1545/24 позов задоволено повністю; скасовано постанову ЕНА №2596337 від 13 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 510,00 грн., а провадження по справі закрито; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення даного спору та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, яке підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що поліцейським ВП №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області рядовим поліції Штуглинцем М.Ф., було виявлено правопорушення, вчинене позивачем, внаслідок чого було складено постанову серії ЕНА №2596337 та притягнуто останню до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

На місці вчинення адміністративного правопорушення було здійснено відеофіксацію події, що в розумінні ст. 251 КУпАП є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Зауважено, що дана подія трапилася поза межами населеного пункту на 750 км автодороги М-06 Київ-Чоп, що знаходиться між населеними пунктами с. Неліпино дорожній знак 5.50 «Кінець населеного пункту» встановлений на 745 км+470 м автодороги М-06 траси Київ-Чоп та с. Сусково дорожній знак 5.49 «початок населеного пункту» котрий знаходиться на 743 км автодороги М-06 Київ-Чоп.

Оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі , а посилання позивача на порушення ГУ НП в Закарпатській області законодавства в даному випадку є безпідставними.

Апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції від 09.09.2024 та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу. Серед іншого, у відзиві вказано, що надані стороною відповідача відеозаписи не містять покликання відповідача в спірній постанові про вчинення нею порушення поза межами населеного пункту, що є ключовим для вирішення питання щодо порушення правил користування попереджувальними сигналами.

Натомість зафіксовані відеоматеріали, надані стороною відповідача, викликають обгрунтований сумнів в тому, що ОСОБА_1 допустила порушення правил користування попереджувальними сигналами поза межами дії дорожнього знаку 5.49 «Початок населеного пункту», 5.50 «Кінець населеного пункту».

Зокрема, будь-якого підтвердження розташування на ділянці автодороги на трасі МО6 Київ-Чоп 750 км, що знаходиться в межах населеного пункту м.Свалява, вказаних дорожніх знаків відповідач не надав.

Представлені два відеозаписи не містять інформації щодо місця розташування дорожніх знаків 5.49 «Початок населеного пункту», 5.50 «Кінець населеного пункту» та зони їхньої дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

Також в спірній постанові є відсутніми покликання на докази місцезнаходження вказаних дорожніх знаків та зони їхньої дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги, що надало б можливість встановити фактичні обставини вчинення розгляду правопорушення.

Враховуючи, що постанова серії ЕНА №2596337 від 13 липня 2024 року, якою позивача притягнуто до відповідальності, не містить інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, як і не містить посилання про інформацію щодо долучених до постанови будь-яких доказів вчинення нею адміністративного правопорушення, а саме відеозапису чи фото, тому долучений відповідачем відеозапис з бодікамери поліцейського не може вважатись належним доказом порушення правил дорожнього руху.

Матеріали відеозапису містять лише в основному нав`язливе переконання поліцейського про здійснення нею руху транспортного засобу без увімкненого ближнього світла фар, натомість будь-яких належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження даної обставини, відеозапис не містить, як і не містить оскаржувана постанова.

На її переконання поліцейським протиправно притягнуто її до адміністративної відповідальності за недотримання вимог п. 9.8 ПДР, а відтак складену поліцейським постанову за наведених обставин не можна вважати належним і допустимим доказом по справі (а.с.53-55).

Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 09.09.2024 без змін.

14.10.2024 до Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення та рішення суду першої інстанції без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч.2 ст.122 КУпАП, відповідачем не представлено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов переконливого висновку про протиправність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за недотримання вимог п.9.8 ПДР України. Також складену поліцейським постанову за наведених обставин не можна вважати належним і допустимим доказом по справі.

Звідси, заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із такого.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до постанови серії ЕНА №2596337 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі 13 липня 2024 року, винесеної поліцейським відділення поліції №1 (м.Свалява) Мукачівського районного управління поліції в Закарпатській області Штуглицем М.Ф., 13 липня 2024 року о 11:07 год. по трасі МО6 Київ-Чоп 750 750 км ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Opel Astra Н, д.н.з. НОМЕР_1 без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушила п.9.8. ПДР України.

На підставі наведеного, поліцейським визнано позивача винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. (а.с.5).

Оскільки позивач не погодилася із спірною постановою, звернулася до суду із цим позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями, далі -ПДР).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3.ПДР України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п. 1.9.ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 9.8 ПДР з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено, що порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності; завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Водночас, ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегія суддів зазначає, що до повноважень інспектора патрульної поліції входить виявлення, фіксування та винесення санкції за адміністративне правопорушення, вчинене водіями при керуванні транспортним засобом, при порушенні обов`язкових норм КУпАП чи інших правил.

За статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 53 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються ПДР.

Нормами Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII передбачено, що до повноважень Національної поліції відповідно до покладених на неї обов`язків належать: виявляти причини та умови, вживати заходів щодо попередження та усунення виявлених адміністративних правопорушень; патрульні поліцейські уповноважені перевіряти документи, що посвідчують особу, чи документи, що підтверджують певне право особи; складати протоколи про адміністративні правопорушення, застосовувати інші передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення; у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечувати їх виконання.

Пунктом 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ, від 07.11.2015 №1395 (далі - Інструкція №1395) передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

У ст. 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція №1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (пункт 4 розділ 1 Інструкції №1395).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції №1395 передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, 26.04.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 (ЄДРСРУ №73700356) вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

До того ж, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі Колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №338/1/17 від 26.04.2018.

Як встановлено з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не містить жодного посилання на технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис, в ній відсутні посилання на будь-який доказ, який здійснює фіксацію такого порушення.

Отже, викладене спростовує доводи про дотримання відповідачем встановлених ч. 3 ст. 283 КУпАП вимог до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №524/1284/17, який відповідно до ч. 5 ст. 242 має бути врахований судом до спірних правовідносин.

Отже, сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Не надання належного доказу стосовно вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, що стало підставою для складання оскаржуваної постанови, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а тому недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити порушення позивачем ПДР, відповідачем суду всупереч вимогам закону не надано. Доводи позивача не спростовані.

До того ж на вказаному відеозаписі зафіксована лише процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка відбувалася власне після зупинки транспортного засобу. При цьому наявний відеозапис підтверджує, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення ближнє світло фар на належному позивачу транспортному засобі було увімкнене. Водночас відеозапису на підтвердження факту руху транспортного засобу під керуванням позивача поза межами населеного пункту без увімкненого ближнього світла фар до матеріалів справи не було долучено.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не надано будь-яких належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження обставин, викладених у постанові.

Колегією суддів також досліджено відповідні відеодокази.

Так, зі змісту відеофайлу «Павлюк» з`ясовано, що відеозапис розпочинається з того як поліцейський підходить до вже припаркованого на узбіччі дороги транспортного засобу марки «Opel Astra Н», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керування здійснювала позивач, повідомляє про нібито здійснення нею руху транспортного засобу без ввімкненого світла фар поза населеним пунктом. Проте, дійсно, правопорушення шляхом здійснення руху вказаним транспортним засобом без ввімкнення світла фар поза населеним пунктом відеозапис не містить.

Крім того, відеофайлом «Павлюк 2» зафіксовано тільки процедуру оформлення оскаржуваної постанови.

Доказів фактів ознайомлення працівниками поліції із даною постановою, вручення такої та її підписання відповідним відеозаписом не зафіксовано.

Як вірно вказав суд першої інстанції, зафіксовані представленим доказом обставини викликають обґрунтований сумнів в тому, що позивач допустила порушення правил користування попереджувальними сигналами поза межами дії дорожнього знаку 5.49 «Початок населеного пункту», 5.50 «Кінець населеного пункту». Будь-якого підтвердження розташування на ділянці автодороги М-06 Київ-Чоп між населеними пунктами с.Неліпинота с.Сусково вказаних дорожніх знаків відповідач не надав.

Крім того, відповідні відеозаписи не містять інформації щодо місця розташування дорожніх знаків 5.49 «Початок населеного пункту», 5.50 «Кінець населеного пункту» та зони їхньої дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

Також в спірній постанові є відсутніми покликання на докази місце вчинення, місцезнаходження вказаних дорожніх знаків та зони їхньої дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги, що надало б можливість встановити фактичні обставини вчинення розглядуваного правопорушення.

За таких обставин, ОСОБА_1 неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та помилково накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

На підставі вищевикладеного, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись ст. 229, 286, 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області залишити без задоволення.

Рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2024 року у справі №343/1545/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 15.10.24