Справа № 600/3341/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/3341/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії від 12.06.2024 № 58;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1997 по 30.06.2001, 01.09.2001 по 30.06.2003, 01.09.2003 по 28.01.2004, та періоди роботи з 18.05.2004 по 18.06.2004, з 22.06.2006 по 24.06.2006, з 01.08.2010 по 11.01.2012, з 01.01.2013 по 12.07.2020, з 01.10.2021 по 04.06.2024 до пільгового стажу згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 202 від 31.03.1994, що дає право на призначення пенсії за ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 04.06.2024 та провести відповідні виплати.

Позов обґрунтовано тим, що позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. Так, пенсійним органом в оскаржуваному рішенні визначено пільговий стаж позивача за професіями згідно з постановою Кабінету Міністрів України №202 від 31 березня 1994 року у кількості 8 років 9 місяців 26 днів. Разом з цим, на думку позивача, пенсійним органом протиправно не зараховано до пільгового стажу роботи позивача періоди його навчання у Павлоградському технікумі Національної гірничої академії та Національному гірничому університеті, а також періоди роботи у «Павлоградському шахтобудівельному управлінні» Філії ВАТ ДХК «Павлоградвугілля» та у шахті «Тернівська» ВАТ «Павлоградвугілля», які у своїй сукупності становлять стаж 17 років 9 місяців 27 днів, що разом із визначеним пенсійним органом стажем у кількості 8 років 9 місяців 26 днів дає позивачу право на призначення пенсії відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно, за наведених обставин позивач вважає протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 01 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області належним чином засвідчені копії документів, які стосуються спірних відносин.

Відповідач, не погоджуючись із позовом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що при опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області було розраховано стаж, який склав 26 років 5 місяців 16 днів, стаж з урахуванням кратності становить 39 років 5 місяців 16 днів. Пільговий стаж становить 13 років 10 місяців 9 днів, в тому числі професії за постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року №202 8 років 9 місяців 26 днів, а робота за Списком №1 5 років 0 місяців 13 днів. Вказано, що за поданими документами до страхового та пільгового стажу роботи позивача враховано всі періоди. Разом з цим, оскільки у позивача відсутній необхідний пільговий стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а також у зв`язку з тим, що позивач не досяг пенсійного віку, визначеного пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», правові підстави для призначення позивачу пенсії відсутні. Вказуючи на відсутність вчинених протиправних дій по відношенню до позивача, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав до суду відповідь на відзив. Однак указану суд не бере до уваги, оскільки відповідно до змісту частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначені особливості розгляду даної категорії справ, у цій справі заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 04 червня 2024 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається з обставин справи та не заперечується учасниками, за принципом екстериторіальності, запровадженим положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року №25-1, заява ОСОБА_1 про призначення пенсії була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 12 червня 2024 року №58 відмовлено позивачу у призначенні пенсії.

Так, пенсійним органом встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 5 місяців 16 днів, стаж з урахуванням кратності становить 39 років 5 місяців 16 днів. Пільговий стаж ОСОБА_1 становить 13 років 10 місяців 9 днів, в тому числі: професії за постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року №202 8 років 9 місяців 26 днів, робота за Списком №1 5 років 0 місяців 13 днів. Вказано, що для визначення права на пільгове призначення пенсії необхідно надати: довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, документи про проведення атестації робочих місць.

При цьому відповідачем у рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди. Разом з цим, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та недосягненням пенсійного віку, визначеного пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Додатково Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зазначено, що за наявними документами ОСОБА_1 матиме право на призначення пенсії при досягненні віку 50 років.

Не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 12 червня 2024 року №58, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7-9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З обставин справи вбачається, що спірні відносини виникли у зв`язку з відмовою пенсійного органу як суб`єкта владних повноважень призначити позивачу за його заявою пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У зв`язку з цим суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, є Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до частини першої статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Частиною третьої статті 114 Закону №1058-IV визначено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Аналогічного змісту положення також передбачені статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року (далі Закон №1788-ХІІ).

Таким чином, названими вище нормами передбачено право на пенсію особам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України. При цьому умовою для призначення пенсії названим особам є наявність у них стажу на таких роботи не менше 25 років.

Водночас набуття особою певного визначеного віку, за умови наявності необхідного стажу роботи 25 років, не пов`язується із правом такої особи на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року №202 затверджено Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років.

Так, відповідно до Розділів І, ІІ названого вище Списку до робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку, належать:

I. Підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт: усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

II. Підземні гірничі роботи в рудниках для видобутку руд та інших корисних копалин з вмістом (в тому числі і у вміщуючих породах) двоокису кремнію 10 відсотків і більше або за наявності газодинамічних явищ, гірничих ударів, зокрема: гірники підземні; гірничі майстри і механіки добувних і підготовчих (гірничо-капітальних) дільниць; гірничі майстри підземних дільниць електрослюсарі підземні; начальники підземних змін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461 затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Так, до вказаного списку віднесені, зокрема професії з гірничих робіт (видобування корисних копалин. Геологорозвідувальні роботи. Будівництво, реконструкція, технічне переозброєння і капітальний ремонт шахт, рудників, копалень, метрополітенів, підземних каналів, тунелів та інших підземних споруд) (Розділ І Списку). Пунктом 1 Розділу І встановлено, що до Списку №1 віднесені працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах (в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень); які обслуговують працівників, зайнятих на підземних роботах (медперсонал підземних пунктів охорони здоров`я, працівники підземного телефонного зв`язку тощо).

Дослідженням змісту трудової книжки ОСОБА_1 судом встановлено, що позивач працював у такі періоди на таких посадах:

- з 01 вересня 1997 року зарахований на 1 курс денного відділення Павлоградського технікуму Національної гірничої академії;

- з 01 січня 1999 року старший лаборант технікуму за сумісництвом на 0,25 ставки;

- 26 червня 2001 року відрахований з технікуму у зв`язку з його закінченням;

- з 17 травня 2000 року по 26 червня 2000 року підземний учень електрослюсаря на Тернівській гірничій дільниці (на період виробничої практики);

- з 19 лютого 2001 року по 31 серпня 2001 року учень підземного електрослюсаря, підземний електрослюсар;

- з 11 серпня 2003 року по 31 серпня 2003 року виконуючий обов`язки гірничого майстра;

- з 29 січня 2004 року по 05 жовтня 2004 року виконуючий обов`язки гірничого майстра на період переддипломної практики, згодом переведений гірничим майстром ВАТ ДХК «Павлоградське шахтобудівельне управління»;

- з 06 жовтня 2004 року по 01 січня 2022 року робота у ВАТ ДХК «Павлоградвуілля» «Шахта Тернівська» (в подальшому зі створенням виробничого структурного підрозділу Шахта «Тернівська» ВАТ «Павлоградвугілля», ПАТ (ПрАТ) «ДТЕК Павлоградвугілля») на посадах: підземного майстра, заступника головного інженера з виробництва, гірничого майстра, начальника зміни виробничої служби №2 ВСП «Шахтоуправління Павлоградське»; начальника зміни виробничої служби, зайнятого на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік (в обліковому періоді);

- з 01 січня 2022 року позивач переміщений до ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» начальником зміни виробничої служби.

Суд зауважує, що згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Частинами другою-четвертою статті 48 Кодексу законів про працю України встановлено, що на вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Разом з цим, в матеріалах справи також наявні довідки про підтвердження трудового (пільгового) стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії, з яких вбачається, що позивач працював на таких посадах:

- з 17 травня 2000 року учень електрослюсаря Тернівської гірничої дільниці, 29 червня 2000 року звільнений у зв`язку із закінченням виробничої практики;

- з 19 лютого 2001 року по 25 червня 2001 року учень електрослюсаря підземного Тернівської гірничої дільниці з повним робочим днем в шахті;

- підземний електрослюсар 4 розряду Тернівської гірничої дільниці (з 02 липня 2001 року по 31 серпня 2003 року);

- в.о. гірничого майстра з повним робочим днем в шахті на період проходження виробничої практики (з 11 серпня 2003 року по 31 серпня 2003 року);

- в.о. гірничого майстра з повним робочим днем в шахті на період переддипломної практики (з 29 січня 2004 року по 28 лютого 2004 року);

- гірничий майстер Тернівської гірничої дільниці (з 01 березня 2004 року 05 жовтня 2004 року);

- з 06 жовтня 2004 року по 31 липня 2010 року гірничий майстер підземної дільниці підготовчих робіт №1;

- з 01 серпня 2010 року по 11 січня 2012 року заступник головного інженера з виробництва;

- з 12 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року - гірничий майстер підземної дільниці підготовчих робіт №1;

- з 01 січня 2013 року по 02 серпня 2016 року начальник зміни виробничої служби;

- з 13 липня 2020 року по 30 вересня 2021 року гірничий майстер підземної дільниці шахтного транспорту №2.

Як вбачається з оскаржуваного рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області обґрунтувало свою відмову відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу. При цьому пенсійний орган вказав, що за доданими документами до страхового та пільгового стажу було зараховано всі періоди.

Стосовно наведеного суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (далі Порядок №22-1), встановлено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення пенсії пенсійний орган зобов`язаний діяти згідно вказаного Порядку №22-1, зокрема, розглянути подані документи та прийняти рішення за результатами розгляду такої заяви.

Суд зазначає, що загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Водночас з огляду на положення частини другої статті 19 Конституції України та наведені у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критерії оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, варто зауважити, що відмова уповноваженого органу у призначенні особі пенсії за віком повинна ґрунтуватися на законі та бути обґрунтованою, тобто такою, що прийнята з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття такого виду рішень.

Крім цього, в силу положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, відповідач вказав, що згідно з наданими позивачем документами до розрахунку стажу за вислугу років враховано всі періоди. Так, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області визначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 5 місяців 16 днів, стаж з урахуванням кратності становить 39 років 5 місяців 16 днів. Пільговий стаж ОСОБА_1 становить 13 років 10 місяців 9 днів, в тому числі: професії за постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року №202 8 років 9 місяців 26 днів, робота за Списком №1 5 років 0 місяців 13 днів.

Проте, всупереч наведеним вище положенням, відповідачем не зазначено, яким чином та на підставі яких документів ним було здійснено розрахунок страхового та пільгового стажу позивача і не вказано, які саме періоди роботи було зараховано до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 . В оскаржуваному рішенні відповідач не зазначив, які саме періоди роботи (навчання) позивача не було зараховано до страхового та пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не навівши при цьому жодних обґрунтувань. Відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено причин (з посиланням на відповідні норми законодавства), у зв`язку з якими такі періоди не можуть бути зараховані для вирішення питання про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Відтак, пенсійним органом при прийнятті оскаржуваного рішення не досліджувались належним чином періоди роботи позивача, а також, у разі наявності сумнівів, не було витребувано інших додаткових документів на підтвердження стажу роботи (як страхового, так і пільгового), що в свою чергу призвело до того, що пенсійний орган уникнув обов`язку щодо надання належної оцінки документам, які можуть підтверджувати факт наявності у позивача відповідного страхового та пільгового стажу для призначення пенсії відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Поданий відповідачем відзив на позовну заяву не містить обґрунтованих доводів щодо указаного вище питання. Водночас відповідачем у відзиві і не спростовано доводів позову про наявність правових підстав для зарахування позивачу до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періодів його навчання (з 01 вересня 1997 року по 30 червня 2001 року, з 01 вересня 2001 року по 30 червня 2003 року, з 01 вересня 2003 року по 28 січня 2004 року) та роботи (з 18 травня 2004 року по 18 червня 2004 року, з 22 червня 2006 року по 24 червня 2006 року, з 01 серпня 2010 року по 11 січня 2012 року, з 01 січня 2013 року по 12 липня 2020 року, з 01 жовтня 2021 року по 31 березня 2024 року, з 01 квітня 2024 року по 04 червня 2024 року), які, на думку позивача, є спірними у даних відносинах і підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача. При цьому суд зауважує, що відповідачем в оскаржуваному рішенні зазначено, що при визначенні страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 ним враховано всі періоди роботи позивача.

Досліджуючи зміст оскаржуваного рішення, суд звертає увагу на те, що в такому, фактично, лише зазначені норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442, а також зазначені загальні відомості про наявний у позивача страховий та пільговий стаж. Однак жодної інформації про те, на підставі яких саме документів чи інших джерел визначено страховий та пільговий стаж позивача, оскаржуване рішення не містить.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що відповідачем не здійснено всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих позивачем документів для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Стосовно тверджень відповідача в оскаржуваному рішенні та у відзиві про те, що позивач не досяг пенсійного віку, визначеного пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що також слугувало підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, то такі суд оцінює критично та вважає необґрунтованими, оскільки позивач звертався із заявою про призначення пенсії на підставі частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (вказане, як вбачається зі змісту відзиву та оскаржуваного рішення, відповідачем не заперечується), зміст якої не передбачає досягнення особою конкретного віку як обов`язкової умови для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд зауважує, що положеннями частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» чітко встановлено, що пенсія за віком на пільгових умовах призначається особам, які безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, незалежно від віку, якого досягла така особа. Основною умовою для призначення такої пенсії є наявність в особи стажу роботи не менше 25 років на названих вище роботах.

Отже, прийняте рішення щодо відмови у призначенні пенсії є необґрунтованим та передчасним, а тому підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, позов в указаній частині підлягає задоволенню.

Суд також звертає увагу на те, що у даній позовній заяві заявлено вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1997 по 30.06.2001, 01.09.2001 по 30.06.2003, 01.09.2003 по 28.01.2004, та періоди роботи з 18.05.2004 по 18.06.2004, з 22.06.2006 по 24.06.2006, з 01.08.2010 по 11.01.2012, з 01.01.2013 по 12.07.2020, з 01.10.2021 по 04.06.2024 до пільгового стажу та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 04.06.2024 та провести відповідні виплати.

Однак, оскільки відповідачем за результатами розгляду заяви позивача не було надано обґрунтування підстав врахування/неврахування періодів роботи/навчання позивача до його страхового та пільгового стажу та, фактично, не було здійснено всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих позивачем документів для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, то вказані вище позовні вимоги є передчасними, а тому наразі задоволенню не підлягають.

До цього варто зазначити, що адміністративний суд не наділений повноваженнями спонукати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У такому випадку суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки суду, наведеної у такому судовому рішенні, з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Суд зауважує, що в даному конкретному випадку призначенню пенсії передує встановлення наявності права на пенсію за віком на пільгових умовах, а саме пільгового стажу, який, як того вимагається частиною третьою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має становити не менше 25 років.

Однак, враховуючи неналежний (не повний, не об`єктивний) розгляд відповідачем заяви позивача від 04 червня 2024 року, тобто вчинення ним дій не у спосіб, встановлений законодавством, суд приходить до висновку, що за таких обставин найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення заявлених вимог. При цьому доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, викладені у відзиві, є безпідставними та такими, що не свідчать про законність його дій у спірних відносинах.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 484,48 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №58 від 12 червня 2024 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 червня 2024 року та додані до неї документи про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 16 жовтня 2024 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, Площа Центральна, 3, ).

Суддя О.П. Лелюк