Справа № 420/15508/24
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат;

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат;

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 з 01.01.2022 року по 30.06.2022 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 з 01.01.2022 року по 30.06.2022 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув під час бойових дій. Відповідно до наказу №161 від 21.06.2022 р. ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, ОСОБА_2 не було виплачено усі належні види грошового забезпечення у повному обсязі.

В ході перевірки правильності нарахування та виплати грошового забезпечення за 2020-2022 роки вбачається, що військова частина нараховувала та виплачувала грошове забезпечення її чоловіку, виходячи з прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 року, що на переконання позивача є протиправним.

Саме тому позивач звернулась до суду із позовом про нарахування та виплату грошового забезпечення загиблого чоловіка за 2020-2022 роки із застосуванням прожиткового мінімуму станом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 28.05.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАС України).

14.06.2024 за вхід.№ЕС/24418/24 надійшов відзив на позов, в якому наголошено на відсутності правових підстав для здійснення перерахунку грошового забезпечення через порушення строку звернення до суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 з 11.10.2008 року.

Згідно витягу з послужного списку, ОСОБА_2 проходив військову службу з 15.07.2002 по 21.06.2022, зокрема, у Військовій частині НОМЕР_1 з 12.12.2019 по 21.06.2022.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №161 від 21.06.2022 ОСОБА_2 виключений зі списків особового складу військової частини у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із заявою про нарахування та виплату грошового забезпечення загиблого чоловіка ОСОБА_1 до військової частини не зверталась.

Релевантні джерела права та висновки суду

Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки, за положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірним питанням у даній справі є наявність у ОСОБА_1 права на перерахунок та виплату грошового забезпечення загиблого чоловіка.

Відповідно до п. 1 розділу ХХХ «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

Доказів звернення ОСОБА_2 до відповідача із рапортами щодо проведення перерахунку та виплати грошового забезпечення за 2020-2022 роки із застосуванням прожиткового мінімуму станом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 матеріали справи не містять та сторонами суду не надано. Як не надано і доказів звернення до суду ОСОБА_2 щодо відновлення його права на перерахунок та виплату грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1227 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст.ст. 1218, 1219 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які були нараховані, належали до виплати особі за життя і залишилися неотриманими у зв`язку з його смертю.

Предметом спору у цій справі є визнання протиправними дій Військової частини щодо ненарахування та невиплати під час проходження військової служби суми грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 у повному обсязі.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що до складу спадкового майна входить лише присуджена судом до виплати спадкодавцю сума, однак право на його отримання та виплату згідно зі ст. 1219 ЦК України до складу спадщини не входить.

Подібний за змістом правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №223/793/17-ц.

З матеріалів справи вбачається, що померлий ОСОБА_2 за життя не набув права на виплату спірних грошових сум у заявленому в позовних вимогах розмірі та порядку, оскільки при житті ОСОБА_2 не звертався до суду, із нарахованими та виплаченими сумами грошового забезпечення за 2020-2022 роки погодився. Жодного перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_2 відповідачем не здійснювалося.

Таким чином, спірні правовідносини у даній справі пов`язані із правом ОСОБА_1 на отримання спірних сум, які нерозривно пов`язані із особою ОСОБА_2 , а не позивача по даній справі.

ОСОБА_2 за свого життя не набув права на нарахування та виплату грошового забезпечення за 2020-2022 роки із застосуванням прожиткового мінімуму станом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022, оскільки ОСОБА_2 такі вимоги при житті не заявляв, відповідачем суми не нараховувалися та не виплачувалися.

Таким чином, суд дійшов висновку, що успадковуватись можуть лише конкретні суми грошового забезпечення позивача, які належали йому за життя (або були призначені до виплати за рішенням суду) і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Зазначений висновок суду узгоджується із правовою позицією Другого апеляційного адміністративного суду, викладеному в постанові від 18.08.2023 по справі №480/7838/22.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених норм та встановлених обставин справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на перерахунок суми грошового забезпечення за 2020-2022 роки із застосуванням прожиткового мінімуму станом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №484/3648/16-а, від 29.04.2020 у справі №576/1388/17, які враховується судом під час розгляду даної справи.

Право на грошове забезпечення випливає зі змісту права на соціальний захист, спрямованого на задоволення матеріальних потреб військовослужбовців і реалізується шляхом надання особі достатнього матеріального забезпечення.

Відтак, таке право на грошове забезпечення військовослужбовця нерозривно пов`язане з особою, якому воно призначено, у зв`язку з чим тільки особа, яка безпосередньо отримувала грошове забезпечення, вважаючи, що воно нараховується та виплачується в неналежному розмірі, може звернутися до суду за захистом своїх прав.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 2-9, 12, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Військова частина НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА

.