Справа № 500/5565/24
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5565/24

15 жовтня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), в якому просить зобов`язати Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з нерухомого майна належного ОСОБА_1 , що зареєстрований 24 квітня 2009 року на підставі постанови головного державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, об`єкт обтяження - невизначене майно, все нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 8669289.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав 24 квітня 2009 року, головним державним виконавцем було зареєстровано арешт на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 8669289.

Підставою для реєстрації даного обтяження була постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 23 квітня 2009 року, винесена у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_1 в користь НДЕКЦ при УМВСУ в ТО 486 грн 77 коп. за проведення судової експертизи технічного дослідження документів та 1095 грн 25 коп. за проведення судової почеркознавчої експертизи.

Вказує, що згідно відомостей АСВП ВП-спецрозділ у Тернопільському відділу державної виконавчої служби Тернопільської області відсутні відомості про виконавче провадження від 23 квітня 2009 року, що свідчить про його завершення, оскільки відповідно до наказу від 07 червня 2017 року № 1829/5 Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців, знищенню підлягають саме завершені виконавчі провадження.

Ухвалою судді від 18.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 КАС України.

25.09.2024 до суду від Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що бездіяльність Відділу відсутня, адже саме суд у відповідності до ч.5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" повинен прийняти рішення про зняття арешту з майна, яке державний виконавець має виконати шляхом прийняття відповідної постанови.

Ухвалою суду від 01.10.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав щодо нерухомого майна ОСОБА_1 , із відомостями про накладений арешт, актуальними станом на час розгляду справи судом, але не раніше 01.10.2024.

На виконання вимог вказаної ухвали, 11.10.2024 від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків до якої останньою додано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2008 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України і призначено покарання у виді 510 грн штрафу. Вказаним рішенням, окрім іншого стягнуто з ОСОБА_1 486 грн 77 коп. за проведення судової експертизи технічного дослідження документів та 1095 грн 25 коп. за проведення судової почеркознавчої експертизи.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав, 24 квітня 2009 року головним державним виконавцем Кавійчик В.П. було зареєстровано арешт на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження 8669289. Підставою для реєстрації даного обтяження була постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 23 квітня 2009 року, винесена у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_1 в користь НДЕКЦ при УМВСУ в ТО 486 грн 77 коп. за проведення судової експертизи технічного дослідження документів та 1095 грн 25 коп. за проведення судової почеркознавчої експертизи.

У відповідь на звернення представника позивача відповідач листом від 13.06.2024 №101300 повідомив, що згідно відомостей АСВП ВП-спецрозділ у Тернопільському відділу державної виконавчої служби Тернопільської області відсутні відомості про виконавче провадження від 23 квітня 2009 року.

Вказано, що у відділ не надходили документи, що підтверджують відсутність заборгованості або рішення суду про зняття арешту з майна особи, тому немає законних підстав для вилучення обтяження 8669289.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1статті 5 Закону № 1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІвизначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом приписів пункту 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VII, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до приписів статті 55 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV "Про виконавче провадження" в редакції, що діяла на час накладення арешту (надалі - Закон №606-XIV), арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до приписів статті 38 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження, згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу, згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону №1404-VIII.

Проаналізувати матеріали виконавчого провадження у даному випадку не виявляється можливим з огляду на те, що в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні відомості, як про виконавче провадження від 23 квітня 2009 року відносно позивачки так і про будь-які інші виконавчі провадження боржником у яких є ОСОБА_1 , також підтверджено відповідачем у листі від 13.06.2024 №101300.

Поряд із цим, суд приймає до уваги те, що у відповідності до наказу Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №1829/5 "Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями" строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки і останні підлягають знищенню відповідно після закінчення строків їх зберігання.

Отже, з наведеного слід дійти висновку, що виконавче провадження від 23 квітня 2009 року, відкрите на підставі вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2008 року станом на даний час є завершеним. Доказів протилежного суду не надано та судом не здобуто.

Частиною четвертою статті 59 чинного Закону №1404-VIII визначено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Відповідно до частини 5статті 59 Закону №1404-VIII, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (частина 2 статті 59 Закону № 1404-VIII).

Таким чином, судове рішенням про зняття арешту з майна боржника, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття арешту з такого майна постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Положеннями статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Станом на час судового розгляду цієї справи арешт, накладений на майно позивача, не знятий, продовжує існувати і заборона відчуження майна, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

При цьому як вже встановлено судом, на виконанні у відповідача відсутні відкриті виконавчі провадження, в межах яких можливе звернення стягнення на майно позивача, а тому суд не вбачає ні фактичних, ні юридичних підстав для існування обтяження та арешту на нерухоме майно позивача.

Поряд із цим, суд вважає за необхідне зазначити, що судове рішення у даній справі ухвалюються не з підстав протиправності рішень, дій чи бездіяльності відповідача, оскільки їх правомірність неможливо оцінити за давністю подій та відсутністю документів, а з підстав неможливості поновлення прав позивача, в інший спосіб ніж через судове рішення.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність зняти арешт з нерухомого майна належного ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 8669289, що зареєстрований 24 квітня 2009 року Тернопільською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, на підставі постанови головного державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 квітня 2009 року.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (частина 2 статті 59 Закону № 1404-VIII).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна належного ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 8669289, що зареєстрований 24 квітня 2009 року Тернопільською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, на підставі постанови головного державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 квітня 2009 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: вул. Острозького князя, 14, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46006, ).

Головуючий суддя Баб`юк П.М.