Справа № 521/9480/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 521/9480/24

Перша інстанція: суддя Мазун І.А.,

повний текст судового рішення

складено 12.08.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

при секретарі Пальоній І.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 12 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області (далі УПП) та просив скасувати постанову серії ЕНА №2346699 від 08.06.2024 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

В обґрунтування вказаних позовних вимог зазначено, що працівник поліції зупинив його та повідомив, що керуючи транспортним засобом він порушив вимоги п.2.1.а. ПДР, оскільки раніше був позбавлений права керування за рішенням, яке винесено Приморським районним судом міста Одеси, номер судового провадження 3/522/242/24 від 05.04.2024р. Проте, позивач заперечив та повідомив, що ніяких повідомлень щодо позбавлення його права керування він не отримував, як і не був повідомлений про вказане судове рішення, яким суд позбавив його права керування. Також він послався на те, що будь-яких повідомлень ані до Дії, ані поштою до нього не надходило.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 12 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.06.2024 року о 17:40 год., ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ЗАЗ 110307-42», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул.Святослава Ріхтера в м.Одесі.

Судом встановлено, що 08.06.2024р. позивача було зупинено працівниками УПП за порушення ч.2 ст.122 КУпАП - неввімкнення показчиків повороту при зміні напрямку руху, про що також свідчить відеозапис, доданий до відзиву представником відповідача, що спростовує посилання представника позивача про безпідставність зупинки позивача.

Під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 було встановлено, що позивач на підставі постанови Приморського районного суду м.Одеси від 05.04.2024р. у справі №522/272/24, яка набрала законної сили, був позбавлений права керування транспортним засобом строком на 1 рік за порушення п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В подальшому, відповідачем було складено постанову серії ЕНА №2346699 від 08.06.2024р. про порушення позивачем п.2.1а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.126 КУпАП, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн.

Вважаючи вказану постанову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що водійські права були вилучені патрульними поліцейськими при складанні протоколу про адміністративне правопорушення від 16.12.2023р., який був предметом розгляду Приморським районним судом м.Одеси у справі №522/272/24, та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 05.04.2024р. по справі №522/272/24 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік. Тобто, на момент зупинки відповідачем та складання спірної у даній справі постанови, позивач був обізнаний про позбавлення його права на керування транспортним засобом.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. №3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР України, затверджені Постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року.

Пунктом 1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно п.1, п.3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію». поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до п.2.1а ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно із положеннями статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частиною 2 статті 317-1 КУпАП визначено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Відповідно до вимог частини 10 статті 15 Закону України «Про дорожній рух», забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі передбачені ч.4 ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п.4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Таким чином, розгляд справи у таких випадках проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із винесенням постанови у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно із положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено судами 1-ї та апеляційної інстанцій, та не заперечується сторонами по справі, водійські права у ОСОБА_1 були вилучені патрульними поліцейськими при складанні протоколу про адміністративне правопорушення від 16.12.2023 року, який був предметом розгляду у справі Приморського районного суду м.Одеси №522/272/24, та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 05.04.2024р. (справа №522/272/24) ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

З мотивувальної частини вказаного рішення вбачається, що судовий розгляд проведено за відсутністю ОСОБА_1 та його захисника, які в судове засіданні не з?явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Так, з метою повідомлення особи про час і місце розгляду справи, а також дотримання строків розгляду справи, ОСОБА_1 було повідомлено шляхом смс-повідомлення, яке, відповідно до звіту про доставку, доставлено на телефонний номер останнього та на офіційному сайті Судової влади України за посиланням https://pm.od.court.gov.ua/sud1522/gromadyanam/csz/ були розміщені відомості про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Крім того, про обізнаність сторони захисту про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 свідчать наступні обставини.

Так, у судове засідання, призначене 06.02.2024 року, ОСОБА_1 не з`явився. Разом із цим, його захисник Грицюк О.О., не з`явившись у судове засідання, подав до суду клопотання про відкладення судового розгляду та надання йому матеріалів справи для ознайомлення, проте так і не з`явився до суду для ознайомлення з матеріалами справи.

В подальшому, у судове засідання, призначене на 05.04.2024 року, ані захисник, ані ОСОБА_1 особа не з`явились, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Разом із цим, захисник ОСОБА_2 знову подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, а також надання для ознайомлення матеріалів справи. Водночас, захисником не було надано обґрунтованих пояснень щодо не ознайомлення за два місяці із матеріалами про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Таку поведінку ОСОБА_1 та його захисника, з урахуванням відсутності належного підтвердження поважності причин неявки, а також не ознайомлення із матеріалами справи суд визнав неналежною та такою, що свідчить про зловживання правом на подання заяви про відкладення справи, а відтак переслідування мети затягнути судовий розгляд справи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. (рішення у справі «Каракуця проти України»).

На переконання колегії суддів, вказане свідчить про те, що позивач був обізнаний з фактом вилучення у нього водійських прав, складання відносно нього протоколу за ст.130 КУпАП України та наявністю подальшого судового процесу у зазначеній справі.

Згідно ч.4 ст.291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що постанова Приморського районного суду м.Одеси від 05.04.2024р. у справі № 522/272/24 була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 09.04.2024р., набрала законної сили 16.04.2024р.

Тобто, на момент складання спірної постанови серії ЕНА №2346699 від 08.06.2024 року, працівники поліції обґрунтовано виходили з того, що позивач позбавлений права керування транспортним засобом на підставі судового рішення, яке набуло законної сили.

Колегія суддів не приймає посилання позивача на факт оскарження постанови Приморського районного суду м.Одеси в Одеському апеляційному суді, оскільки, як вже зазначалось вище, позивач був обізнаний про факт вилучення у нього водійських прав та наявністю судового процесу по справі №522/272/24, та, керуючи 08.06.2024 року транспортним засобом, очевидно усвідомлював, що вчиняє такі дії за відсутністю права керування транспортним засобом.

Більш того, постановою Одеського апеляційного суду від 17.09.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05.04.2024 року залишено без змін. При цьому, апеляційний суд констатував, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджена поза розумним сумнівом.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на те, що станом на 08.06.2024 року у застосунку «Дія» містилася інформація про дійсність його права керування транспортним засосом, оскільки вказана обставина жодним чином не свідчить про порушення відповідачем процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності та незаконність спірної постанови серії ЕНА №2346699 від 08.06.2024 року.

Резюмуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що відповідачем не було допущено порушень при розгляді справи та складанні постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2346699 від 08.06.2024р. відносно ОСОБА_1 за ч.4. ст.126 КУпАП, а отже підстави для задоволення його позовних вимог відсутні.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді О.А. Шевчук А.В. Бойко