Справа № 120/485/24
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/485/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції -Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

16 жовтня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Гонтарука В. М. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Могилів-Подільського відділу управління Державної міграційної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Могилів-Подільського відділу управління Державної міграційної служби у Вінницькій області, в якому просив:

-визнати протиправною та скасувати відмову Управління державної міграційної служби у Вінницькій області в особі Могилів-Подільського відділу Державної Міграційної Служби України у видачі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорта громадянина України;

-зобов`язати Управління державної міграційної служби у Вінницькій області в особі Могилів-Подільського відділу Державної Міграційної Служби України видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року позов задоволено частково:

-визнано протиправними дії Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Могилів-Подільського відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у видачі паспорта громадянина України;

-зобов`язано Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.05.2023 про встановлення належності до громадянства України, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки наданої судом.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк.

20.11.1987 року по досягненню шістнадцятирічного віку Київським районним відділом внутрішніх справ м. Донецьк позивачу видано паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 , про що свідчить копія картки прописки форми А.

Згідно тимчасового посвідчення №4/201 ОСОБА_1 з червня 1990 року по грудень 1991 року проходив службу у ВЧ НОМЕР_3 та ВЧ НОМЕР_4 .

Як стверджує позивач, після проходження служби останній повернувся до свого місця реєстрації та проживання в м. Донецьк, однак заміну чи обмін паспорта зразка 1974 року не проводив. При цьому, по прибуттю за своїм місцем проживання він звернувся до органів внутрішніх справ і у паспорті громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_5 йому Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області було внесено напис "Громадянин України".

З 10.03.1994 по 25.10.1996 ОСОБА_1 проходив службу у органах внутрішніх справ, а саме-у Донецькому МУ УМВС України у Донецькій області на посаді міліціонера із спеціальним званням сержант міліції, що підтверджується довідкою наданою ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Донецькій області.

27.08.1994 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 про що відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у м. Донецьк складено відповідний актовий запис № 340.

Також згідно тверджень позивача, у зв`язку з окупацією м. Донецьк та, в подальшому, повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, позивач переїхав на постійне місце проживання в м. Могилів-Подільський Вінницької області. Під час переїзду, його паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_5 з відміткою «Громадянин України» втрачено.

16.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до Могилів-Подільського відділу УДМС у Вінницькій області із заявою про видачу паспорта громадянина України, до якої долучив копію свого свідоцтва про народження, копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, копію РНОКПП, копію повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 13.03.2021 року та копію листа із управління Верховного Комісара ООН у справах біженців.

Листом № 0525-688/0525.1-23 від 30.06.2023 позивача повідомлено про відмову в оформленні і видачі паспорта громадянина України на підставі пп. 1 п. 100 Постанови КМУ № 302 від 25.03.2015 року, оскільки не встановлено його належність до громадянства України.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог та наявніть правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначені Законом України "Про громадянство України" від 18.01.2001 №2235-ІІІ (далі - Закон № 2235-ІІІ).

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

У пунктах 1, 7 ч. 1 ст. 24 Закон № 2235-ІІІ закріплено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства; видання особам, стосовно яких прийнято рішення про встановлення, оформлення належності до громадянства України, та особам, які набули громадянство України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, довідок про реєстрацію особи громадянином України;

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження щодо: прийняття рішень про встановлення, оформлення належності до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону; видання особам, стосовно яких прийнято рішення про встановлення, оформлення належності до громадянства України, та особам, які набули громадянство України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, довідок про реєстрацію особи громадянином України.

З метою організації виконання Закону України "Про громадянство України" Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 постановлено затвердити Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок № 215).

Так, пунктом 1 Порядку № 215 визначено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

В свою чергу, порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 (далі Порядок № 302).

Згідно з п. 5 Порядку № 302, у разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт.

П. 53 Порядку № 302 передбачено, що працівником територіального підрозділу ДМС проводиться перевірка персональних даних особи за даними обліку територіального органу ДМС.

За змістом п. 64 Порядку № 302, якщо за результатами проведення процедури встановлення особи її не встановлено, приймається рішення про відмову особі в оформленні паспорта, яке доводиться до відома заявника відповідно до пунктів 100 і 101 цього Порядку.

Із листа № 0525-688/0525.1-23 від 30.06.2023 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України на підставі пп. 1 п. 100 Порядку № 302 так як належність позивача до громадянства України не встановлено.

У відповідності пп. 1 п. 100 Порядку № 302, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, якщо особа не є громадянином України.

Водночас, із наданих позивачем документів слідує, що з моменту звільнення з військової служби останній проживає на території України, має родину та був працевлаштований в Україні.

Зокрема, у справі знаходиться довідка ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Донецькій області, з якої слідує, що з 10.03.1994 по 25.10.1996 ОСОБА_1 проходив службу у органах внутрішніх справ, а саме у Донецькому МУ УМВС України у Донецькій області на посаді міліціонера із спеціальним званням сержант міліції, що підтверджується довідкою наданою ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Донецькій області.

Також, згідно актового запису № 340, 27.08.1994 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 про що відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у м. Донецьк Донецької області.

Водночас, з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 13.03.2021 року, вбачається, що на момент здійснення реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був громадянином України.

Відомостей про те, що зазначені документи та записи визнані недійсними, відповідачем не надано.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про залишення відповідачем поза увагою документів, наданих позивачем та необґрунтованість відмови у видачі останньому паспорта з підстав, передбачених пп. 1 п. 100 Порядку № 302.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, незазначення в спірному рішенні (повідомленні) конкретних причин відмови у видачі паспорта (яка саме інформація надана заявником не підтверджена) позбавляє позивача права змінити або усунути такі обставини, у зв`язку з якими йому було відмовлено в оформленні чи видачі паспорта та повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта щодо видачі йому паспорта.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем у ході судового розгляду справи не було доведено жодними належними, достатніми та достовірними доказами правомірність прийняття спірного рішення з урахуванням аналізу обставин, встановлених судом та норм вищенаведеного законодавства у наведеній сфері правовідносин у відповідності до вимог ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Гонтарук В. М. Сторчак В. Ю.