Справа № 200/3582/24
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2024 року Справа№200/3582/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, далі відповідач 1 (), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, далі відповідач 2 () про визнання протиправними дії, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

04 червня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області які полягали у припиненні нарахування та виплати пенсії з 01 квітня 2024 року;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області яка полягає у непоновленні виплати пенсії через установу банку за заявою від 01 квітня 2024 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити заборгованість з пенсії за віком за період з 01 квітня 2024 року по місяць поновлення пенсійної виплати та виплатити їй.

На обґрунтування позову позивач посилається на припинення виплати їй пенсії з підстав, які не передбачені ст. 49 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач - 1 надав відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як внутрішньо переміщена особа, отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Виплата пенсії проведена по 31.03.2024. Починаючи з 01.04.2024 виплату пенсії позивачу. автоматично припинено у зв`язку з відсутністю проходження фізичної ідентифікації (форма рішення територіального органу Пенсійного фонду про припинення пенсії чинним законодавством не затверджена). Також посилається на те, що за даними ІКІС ПФУ: Підсистеми «Звернення» 01.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою № 2399 про поновлення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам. За результатом розгляду наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення про відмову від 10.04.2024 № 2399 ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії, оскільки позивач особисто не звернулась із заявою до територіальних органів Пенсійного фонду України, а звернення подано без використання віддаленого кваліфікованого електронного підпису «Дія.Підпис».

20 червня 2024 року через підсистему «Електронний Суд» надійшло до суду клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про витребування доказів, у якому просить суд постановити ухвалу про обов`язковість особистої участі позивача у судовому засіданні для надання пояснень за адміністративним позовом в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 02.07.2024 повернуто клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про витребування доказів у справі №200/3582/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, без розгляду.

Ухвалою суду від 08.08.2024 залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, далі відповідач 2 (, місцезнаходження: 36014, м. Полтава, вул. Гоголя, 34 , електронна пошта: ) до участі у справі №200/3582/24 у якості другого відповідача.

Відповідач - 2 надав відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що позивач згідно довідки від 08.11.2017 № має статусу внутрішньо переміщеної особи та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Втім в матеріалах справи відсутні докази особистого звернення до 31.03.2024 до територіальних органів Пенсійного фонду України чи звернення за допомогою інших способів фізичної ідентифікації внутрішньо переміщених осіб, які визначені у абз. 4 пункту 1 постанови КМУ №637. Зважаючи на це територіальним органом ПФУ починаючи з 01.04.2024 припинено виплату пенсії.

Вважає, що рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 10.04.2024 №24 про відмову у поновленні виплати пенсії позивачу враховуючи вищенаведене прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачений Конституцією та законами України.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені сторонами обставини, дійшов наступних висновків.

Позивач - ОСОБА_1 , громадянка України паспорт серії НОМЕР_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією у м. Костянтинівка (далі - Головне управління) як отримувач пенсії в разі втрати годувальника, призначеної відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). Виплата пенсії проведена по 31.03.2024 року.

Починаючи з 01.04.2024 виплату пенсії позивачу автоматично припинено у зв`язку з відсутністю проходження фізичної ідентифікації (форма рішення територіального органу Пенсійного фонду про припинення пенсії чинним законодавством не затверджена).

01.04.2024 позивач звернулася до Головного управління через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою № 2399 про поновлення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам. За результатом розгляду наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення про відмову від 10.04.2024 № 24 у поновленні виплати пенсії, оскільки позивач особисто не звернулась із заявою до територіальних органів Пенсійного фонду України.

Спірні правовідносини виникли з приводу наявності у відповідача підстав для невиплати позивачу пенсії.

Частиною 2 т. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон 1058-IV) установлено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Частиною 4 ст. 4 Закону № 1058-IV передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Приписами ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

За змістом наведеної норми випадки, за яких може бути припинено виплату пенсії, можуть бути передбачені виключно законом.

Водночас таке припинення можливе виключно на підставі рішення територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду (постанова Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 236/2495/17).

Як було встановлено судом, відповідач припинив виплату пенсії позивачу без прийняття окремого рішення, тому суд вважає, що відповідач діяв не у спосіб встановлений Законом № 1058-IV.

Тому відповідач безпідставно не виплачує позивачу пенсію з 01.04.2024.

З наведених мотивів суд дійшов висновку про порушення відповідачем 1 права позивача на своєчасне отримання належної їй пенсії.

Суд зазначає, що конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що виплата пенсії позивачу зупинена, оскільки позивач не пройшла фізичну ідентифікацію відповідно до постанови КМУ від 05.11.204 № 637, з 01.04.2024 виплата пенсії призупинено.

Водночас як Закон №1058-IV, так і Закон №2262 не передбачають такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії.

Будь-які мотиви з посиланням на встановлену законом підставу для припинення, зупинення чи призупинення виплати позивачу пенсії, пенсійним органом не наведені та в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" №1207-VII від 15.04.2014 виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, положення частини другої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" №1207-VII не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки позивач не проживав на тимчасово окупованій території, визначеній частиною першою статті 3 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII від 20.10.2014 Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.

Частиною другою статті 20 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII визначено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Проте наведені положення Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII не надають Кабінету Міністрів України повноважень на визначення випадків припинення виплати пенсій.

За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Преамбулою Закону № 1058-IV визначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

При цьому згідно з преамбулою Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" № 1706-VII цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (частина перша статті 2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" № 1706-VII).

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач 01.04.2024 позивач звернулася до Головного управління через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою № 2399 про поновлення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам. Що не заперечується відповідачами.

Відмовляючи позивачу, відповідач - 2 посилається на те, що останньою не була дотримана вимога особистого звернення із заявою про поновлення виплати пенсії.

Згідно із п.10 Порядку №1596 заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку. Заяви приймаються за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку.

Проте, суд вважає такі доводи відповідача помилковими з огляду на те, що під «особистим зверненням пенсіонера», про що йде мова у п. 10 Порядку №1596, необхідно розуміти особисте підписання пенсіонером заяви про виплату пенсії, а не фізичне переміщення цієї особистої заяви пенсіонером до відповідача.

Доводи відповідача про те, що особисто підписана заява пенсіонера може бути передана в пенсійний фонд тільки ним особисто не просто звужує конституційне право на звернення за допомогою через уповноваженого представника відповідно до Закону України «Про звернення громадян», а й взагалі унеможливлює право пенсіонера, який проживає за кордоном, на отримання пенсії.

Вказані норми Порядку №1596 звужують право позивача на пенсію у порівнянні з нормами, викладеними у спеціальному Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що має вищу юридичну силу.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.07.2015 року у справі К/800/19411/1412, в якій зазначено, що «безпідставним є посилання УПФ на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, оскільки Закон має вищу юридичну силу і ним не встановлено обов`язку подання заяви для виплати пенсії особисто».

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.06.2016 року у справі №К/800/6581/1613 визначено, що пенсія повинна бути виплачена на банківський рахунок, який було вказано пенсіонером, зокрема: «...виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера».

У постанові від 16.07.2020 у справі № 826/13664/18 Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої відсутність порушених прав та інтересів є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, адже завданням адміністративного судочинства є саме ефективний захист та відновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів особи, чого не можливо досягти без підтвердження (доведення) реальних фактів порушення прав, свобод чи інтересів позивача, або осіб в інтересах яких він звертається з позовом до суду.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач дотримав вимогу щодо особистої подачі заяви про виплату пенсії, тому позовні вимоги в підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Суд вважає, що для повного та ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог.

Крім того, оскільки позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії в разі втрати годувальника, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому суд покладає обов`язок саме на відповідача - 1 відновлення нарахування та проведення виплати заборгованості з пенсії ОСОБА_1 , яка виникла за період з 01.04.2024.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Ухвалою суду від 22.07.2024 сплату судового збору за подання до суду позовної заяви відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки сплату судового збору, що підлягав оплаті відповідно до положень цього Кодексу, відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, судовий збір не оплачений, тому відповідно до ч.2 ст.133, ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову такий судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Як вбачається з характеру позовних вимог при зверненні до суду із даним позовом повинен був сплатити судовий збір у розмірі 968,96 грн. (позов був поданий через систему «Електронний суд»).

Отже, враховуючи співмірність заявлених та задоволених вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь Державного бюджету України з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 968,96 грн.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, далі відповідач 1 (), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, далі відповідач 2 () про визнання протиправними дії, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2024.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 10.04.2024 №24 Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відновити нарахування та провести виплату заборгованості з пенсії ОСОБА_1 , яка виникла за період з 01.04.2024.

Постанова в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Повне рішення суду складено 11.10.2024.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.С. Зеленов