Справа № 400/9436/24
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

14 жовтня 2024 р. № 400/9436/24

м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Птичкіна В.В., ознайомившись з матеріалами

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008,
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою, що містить вимоги:

визнати протиправними дії відповідача (Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області) «… щодо можливості отримання деяких пільг ставитися у залежність від розміру середньомісячного сукупного доходу членів їх сімей …»;

зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме: зобов`язати виконати рішення Конституційного Суду України у справі про соціальний захист ветеранів війни та членів їх сімей від 18.12.2018 № 12-р/2018.

До позовної заяви доданий адресований позивачу лист відповідача від 17.07.2024 № 11124-10013/О-02/8-1400/24 (далі Лист), в останньому абзаці якого вказано: «Отже право на отримання пільги як учаснику війни Ви не маєте, у зв`язку із перевищенням середньомісячного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу …». При цьому, у Листі зазначено, що позивачу нараховано пільги на оплату житлово-комунальних послуг як ветерану військової служби.

Звернення позивача до відповідача до позову не додані.

З приводу надання якої пільги (з перелічених у частині першій статті 14 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») звертався позивач до відповідача, у позові не вказано.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2000 № 15-рп/2000, положення частини другої статті 150 Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційнім Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, вказане у позові рішення Конституційного Суду України не може виконуватися на підставі рішення адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У частинах першій та другій статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України вказано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 4, 5 частини п`ятої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач має зазначити зміст позовних вимог, викласти обставини, якими ці вимоги підтверджуються, вказати докази, що ці обставини підтверджують.

Частиною четвертою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Встановлення судом факту застосування суб`єктом владних повноважень норми закону, що визнана неконституційною, впливає на результат вирішення судом адміністративного спору, проте вимога про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, що полягають у такому застосуванні, за відсутності конкретної вимоги про захист порушеного права особи, не доводить існування публічно-правового спору.

Якщо, на думку позивача, відповідач протиправно відмовив у наданні пільги (або пільг), на яку (які) позивач має право на підставі статті 14 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у позовній заяві необхідно зазначити, коли, з якими вимогами позивач звернувся до відповідача, подати відповідні докази на підтвердження цих обставин, вказати, які були результати звернення (у тому числі нарахування позивачу пільг на оплату житлово-комунальних послуг як ветерану військової служби), та сформулювати позовні вимоги відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зазначає, що у разі неможливості самостійно надати докази, позивач вправі, одночасно з поданням позовної заяви, подати клопотання про витребування доказів судом. Вимоги до клопотання викладені у статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, пунктом 11 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позовна заява має містити власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з частиною першою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти робочих днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

2. Запропонувати позивачу у десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви, зокрема надати до Миколаївського окружного адміністративного суду:

- позовну заяву, оформлену відповідно до статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням оцінки суду, наведеної у мотивувальній частині цієї ухвали;

- докази на підтвердження обставин, зазначених у позовній заяві, що подаються на виконання цієї ухвали (крім тих, що були додані до позову в первинній редакції).

3. Попередити позивача, що наслідком неусунення недоліків позовної заяви установлений судом строк є повернення позовної заяви.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає до оскарження окремо від рішення суду.

Суддя В.В. Птичкіна