Справа № 520/21405/24
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2024 року № 520/21405/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Харківської митниці Держмитслужби України (вул. Миколаївська, буд. 16 Б, м. Харків, 61002, ) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківський окружний адміністративний суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Харківської митниці № 163-о від 27.06.2024 «Про звільнення « ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Харків-товарний»;

- стягнути з Харківської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 28.06.2024 по день ухвалення судового рішення, без врахування податків та інших обов`язкових платежів;

- стягнути з Харківської митниці на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Наказом Державної митної служби в особі відокремленого підрозділу Харківської митниці від 27.06.2024 за № 163-о ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Харків-товарний». Відповідач видав наказ про його звільнення не врахував переважного права на залишенні на роботі не запропонував іншу рівнозначну посаду державної служби. Позивач вважаючи оскаржуваний наказ і звільнення незаконними, безпідставними та такими, що вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України.

По справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана сторонам та отримана ними.

Відповідач надав відзив на позов, у якому позовні вимог не визнав посилаючиь на їх безпідставність та виходить з наступного. Харківська митниця як відокремлений підрозділ Держмитслужби , у зв`язку з скороченням граничної чисельності працівників Харківської митниці, з метою дотримання гарантій, передбачених законодавством про працю та про державну службу, для збереження кадрового потенціалу митниці звернулась до керівників інших митниць про надання інформації щодо наявних вакантних посад та вирішення питання щодо працевлаштування працівників Харківської митниці для подальшого їх проходження служби. З відокремлених підрозділів Державної митної служби України, щодо наявності вакантних посад надійшли відповіді, про що позивач був повідомлений та в період з квітня по червень 2024 року ОСОБА_1 ознайомлювався з наявними вакансіями, зазначеними в листах територіальних підрозділів Державної митної служби України, про що свідчать підписи позивача у відомостях. Керуючись нормами чинного законодавства 27.05.2024 ОСОБА_1 було вручено попередження про можливе наступне звільнення у зв`язку з скороченням граничної чисельності працівників Харківської митниці у якому він відмовився від запропонованих вакансій, про що свідчить його підпис у попередженні. Разом з тим,Харківська митниця, на виконання п. 2 ч. 3 ст. 87 Закону №889-VІІІ, у зв`язку з відсутністю вакантних посад у Харківській митниці пропонувала позивачу інші рівнозначні посади або, як виняток, нижчі посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей державної служби у відносно безпечних регіонах України, з метою мінімізації загрози життю та нормальним життєвим умовам ОСОБА_1 та його родини. Отже, Харківською митницею обов`язок по працевлаштуванню ОСОБА_1 було виконано в повному обсязі та дотримано обов`язок завчасного попередження позивача про наступне можливе звільнення у межах строків і в порядку , установлених Законом №889-VІІІ. Станом на 27.06.2024р. позивач не звернувся до управління по роботі з персоналом Харківської митниці та не виявив бажання працевлаштуватися на запропоновані посади. Позивач до моменту звільнення його з митних органів не подавав заяви про переведення його у територіальні органи Державної митної служби України. Щодо посилання позивача на те, що термін залишення до пенсії становить 10 місяців, враховуючи категорію учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, він має переважне право на залишенні на займаній посаді, відповідач зауважив, що Харківською митницею детально була вивчена особова справа позивача, серед іншого, взято до уваги тривалий безперервний стаж роботи в установі митного оформлення, крім того враховані результати моніторингу виконання ключових показників службової діяльності ОСОБА_1 , результативність та ефективність якості його роботи. Однак, відсутність вакантних рівнозначних або нижчих посад в митниці у період з моменту вручення попередження 27.05.2024р. до дати звільнення з посади 28.06.2024 та відсутність рівнозначних вакансій державної служби «В1» або нижчих посад у штратному розписі Харківської митниці на момент звільнення ОСОБА_1 28.06.2024 забезпечити його працевлаштування відповідно до його кваліфікації не виявилося можливим. Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000грн., відповідач зауважив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди та не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача шкоди. Просить відмовити у позовних вимогах повністю.

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Наказом Державної митної служби України від 23.05.2023 № 212 «Про затвердження граничної численності працівників територіальних органів Держмитслужби», затверджено граничну численність працівників територіальних органах Держмитслужби, зокрема численність Харківської митниці 376 посад.

Наказом Державної митної служби України від 01.04.2024 № 414 «Про внесення змін до наказу Держмитслужби від 23.05.2023 № 212», внесено зміни до граничної чисельності працівників територіальних органів Держмитслужби» затверджено чисельність працівників територіальних органах Держмитслужби, зокрема граничну численність Харківської митниці 280 посад.

Наказом Державної митної служби в особі відокремленого підрозділу Харківської митниці від 27.06.2024 за № 163-о ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Харків-товарний» з підстав передбачених п. 4 ч. 1 ст. 83 п. 1 ч. 1 та ч. 4 ст. 87, 89 Закону України «Про державну службу», ч. 4 ст. 40 Кодексу Законів про працю в України, ст. 24 Закону України «Про відпустки». Наказом Державної митної служби України від 23.05.2023 № 212 «Про затвердження граничної чисельності працівників територіальних органів Держмитслужби» зі змінами, внесеними наказом Державної митної служби України від 01.04.2024 № 441 «Про внесення змін до наказу Держмитслужби від 23.06.2023 № 212», пунктом 21 контракту 318 про проходження державної служби від 30.06.2023.

Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідач видав наказ про його звільнення не врахував переважного права на залишенні на роботі не запропонував іншу рівнозначну посаду державної служби.

З наявного в матеріалах справи листа Харківської митниці Державної митної служби України від 19.06.2024 за № 7.14-1/12-01/20/4202, який був надісланий ОСОБА_1 встановлено, що позивач був проінформований про зменшення чисельності Харківської митниці працівників на 95 штатних одиниць та йому запропоновано розглянути питання щодо переведення на інші рівнозначні посади або нижчі посади державної служби в інших територіальних органах Держмитслужби, відповідно до його професійної підготовки. Запропоновано у разі бажання працевлаштуватися на запропоновані посади відповідно до положень ст.41 Закону України від 10 грудня 2015р. №889-VІІІ «Про державну службу» у порядку переведення до інших митниць Державної митної служби України, звернутися до управління по роботі з персоналом Харківської митниці.

Позивач вважаючи оскаржуваний наказ і звільнення незаконними, безпідставними та такими, що вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі Закон №889-VIII у редакції на час виникнення спірних відносин, тобто на час прийняття оскаржуваного наказу про звільнення).

Згідно приписів статті 1 Закону №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Пунктом 7 частини першої статті 2 Закону №889-VIII визначено, що суб`єкт призначення- державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Підстави для припинення державної служби передбачені статтею 83 Закону №889-VIII.

Відповідно до частини першої названої статті державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).

Отже, однією з підстав для припинення державної служби є ініціатива суб`єкта призначення (стаття 87 Закону № 889-VIII).

Так, згідно частини першої статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Крім цього, оскільки в наказі про звільнення міститься посилання і на пункт 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, то суд звертає увагу, що згідно названої норми (у редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Водночас відповідно до частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України (у редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Поряд з цим частиною четвертою статті 40 Кодексу законів про працю України (у редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) передбачено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Оскільки в даному випадку законом, що регулює статус позивача є Закон №889-VIII, то норми указаного, передусім, і зобов`язаний був дотримуватися відповідач при звільненні позивача у зв`язку скороченням чисельності та штату державних службовців Харківської митниці на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII та пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Так, частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII встановлені певні умови, дотримання яких зумовлює звільнення державного службовця на підставі пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII. До таких належать: попередження державного службовця про наступне звільнення у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів, пропонування одночасно з попередженням про звільнення державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а також урахування при цьому переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством про працю.

З наявного в матеріалах справи попередження про можливе наступне звільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців ОСОБА_1 головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Харків-товарний» Харківської митниці, встановлено що у зв`язку із скороченням Граничної чисельності працівників Харківської митниці, відповідно до наказу Державної митної служби України від 23.05.2023 № 212 «Про затвердження граничної численності працівників територіальних органів Держмитслужби», із змінами , внесеними Наказом Державної митної служби України від 01.04.2024 № 441, керуючись абз. 1 ч. 3 ст. 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, попереджено ОСОБА_1 про можливе наступне звільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службців Харківської митниці на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VІІІ. У зазначеному попередженні ОСОБА_1 запропоновано з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей та у межах функціонування Держмитслужби за моделлю єдиної юридичної особи запропоновано вакантні посади в інших митних службах України, з укладанням контракту про проходження державної митної служби.У попередженні зауважено, що у разі відмови від переведення на одну з запропонованих посад відповідно до ч. 1, 2 ст. 41 Закону № 889-VІІІ, з позивачем буде припинено державну службу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VІІІ та виплачено вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. На зазначеному попередженні поставлений особистий підпис ОСОБА_1 про незгоду із запропонованими йому посадами.

Отже, мали місце обставини, передбачені пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII та пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та дотримані гарантії державного службовця, передбачені частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII.

Суд зауважує, що особливістю адміністративного судочинства, порівняно з іншими видами судочинства, є обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Так, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Водночас у відзиві на позовну заяву зазначено, що з відокремлених підрозділів Державної митної служби України, щодо наявності вакантних посад надійшли відповіді щодо наявних вакантних посад інших митниць Держмитслужби України, про що позивач був повідомлений та в період з квітня по червень 2024 року ОСОБА_1 ознайомлювався з наявними вакансіями, зазначеними в листах територіальних підрозділів Державної митної служби України, про що свідчать підписи позивача у відомостях. Керуючись нормами чинного законодавства 27.05.2024 ОСОБА_1 було вручено попередження про можливе наступне звільнення у зв`язку з скороченням граничної чисельності працівників Харківської митниці у якому він відмовився від запропонованих вакансій, про що свідчить його підпис у попередженні.

Крім того, відповідачем до відзову долучений лист Харківської митниці Державної митної служби України від 19.06.2024 за № 7.14-1/12-01/20/4202, який був надісланий ОСОБА_1 з якого вбачається, що позивач був проінформований про зменшення чисельності Харківської митниці працівників на 95 штатних одиниць та йому запропоновано розглянути питання щодо переведення на інші рівнозначні посади або нижчі посади державної служби в інших територіальних органах Держмитслужби, відповідно до його професійної підготовки. Запропоновано у разі бажання працевлаштуватися на запропоновані посади відповідно до положень ст.41 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу» у порядку переведення до інших митниць Державної митної служби України, звернутися до управління по роботі з персоналом Харківської митниці.

Враховуючи наведене, відповідачем доведено дотримання передбаченої частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII умови при звільненні на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII.

Щодо посилання позивача на переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці передбачено статтею 42 Кодексу законів про працю України.

Згідно названої статті, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Отже, визначальним критерієм для встановлення наявності переважного права на залишення на роботі працівника при скороченні чисельності штату у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень його кваліфікації та продуктивність праці. Разом з тим, під кваліфікацією розуміється здатність працівника виконувати завдання та обов`язки відповідної роботи.

Доказами більш високої кваліфікації можуть бути відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), підвищення кваліфікації, навчання без відриву від виробництва, винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, досвід трудової діяльності.

Про продуктивність праці, як узагальнюючий показник її результативності, може свідчити збільшення обсягу виконуваної роботи, її якості, суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника.

Таким чином, для порівняння кваліфікації та продуктивності праці працівників повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів, про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника підлягають оцінюванню окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 Кодексу законів про працю України.

Для виявлення працівників, які підлягають у першу чергу залишенню на роботі при скороченні штатів, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом складання відповідної довідки у довільній формі з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм Кодексу законів про працю України викладені в постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №816/1232/17, від 27 лютого 2020 року у справі №620/1941/19, від 11 березня 2020 року у справі №813/1220/16, які враховуються судом у силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду).

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, після попередження позивача про наступне звільнення та до винесення оскаржуваного наказу про звільнення із займаної посади Харківською митницею розглядалось питання щодо переважного права позивача залишення на роботі (службі). Харківською митницею детально була вивчена особова справа позивача, серед іншого, взято до уваги тривалий безперервний стаж роботи в установі митного оформлення, крім того враховані результати моніторингу виконання ключових показників службової діяльності ОСОБА_1 , результативність та ефективність якості його роботи. Однак, відсутність вакантних рівнозначних або нижчих посад в митниці у період з моменту вручення попередження 27.05.2024 до дати звільнення з посади 28.06.2024 та відсутність рівнозначних вакансій державної служби «В1» або нижчих посад у штратному розписі Харківської митниці на момент звільнення ОСОБА_1 28.06.2024, тому забезпечити його працевлаштування відповідно до його кваліфікації не виявилося можливим.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку про дотримання відповідачем встановленої законом процедури звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи оскаржувані позивачем індивідуальні правові акти на відповідність їх критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що такі прийняті на підставі та у спосіб, встановлені законодавством, що регулює спірні правовідносини; є обґрунтованими, тобто такими, що прийняті з урахування усіх обставин, що мають значення для їх прийняття.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Харківської митниці Держмитслужби України (вул. Миколаївська, буд. 16 Б, м. Харків, 61002, ) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.