Справа № 400/7448/24
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 р. № 400/7448/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправною бездіяльності в частині ненадання відповідного часу для відпочинку у кількості 225 (двісті двадцять п`ять) днів пропорційно дням виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні під час безпосередньої участі у проведенні Антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення Антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції у період з 15 жовтня 2016 року по 05 листопада 2016 року, з 13 грудня 2016 року по 20 лютого 2017 року, з13 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року та пропорційно дням виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення у період з 30 квітня 2018 року по 24 червня 2018 року, з 30 липня 2018 року по 22 жовтня 2018 року, з 01 червня 2019 року по 01 серпня 2019 року, з 09 вересня 2019 року по 26 листопада 2019 року, з 05 липня 2020 року по 27 вересня 2020 року, з 22 жовтня 2020 року по 25 січня 2021 року, з 11 лютого 2021 року по 29 березня 2021 року, з 08 грудня 2021 року по 24 січня 2022 року, з 07 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року та пропорційно дням виконання службових обов`язків під час участі у заходах з забезпечення оборони України у місті Маріуполь у період з 24 лютого 2022 року до моменту потрапляння в полон збройних формувань російської федерації 12 квітня 2022 року;

- зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за ненадання відповідного часу для відпочинку у кількості 225 (двісті двадцять п`ять) днів пропорційно дням виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні під час безпосередньої участі у проведенні Антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення Антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції у період з 15 жовтня 2016 року по 05 листопада 2016 року, з 13 грудня 2016 року по 20 лютого 2017 року, з13 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року та пропорційно дням виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення у період з 30 квітня 2018 року по 24 червня 2018 року, з 30 липня 2018 року по 22 жовтня 2018 року, з 01 червня 2019 року по 01 серпня 2019 року, з 09 вересня 2019 року по 26 листопада 2019 року, з 05 липня 2020 року по 27 вересня 2020 року, з 22 жовтня 2020 року по 25 січня 2021 року, з 11 лютого 2021 року по 29 березня 2021 року, з 08 грудня 2021 року по 24 січня 2022 року, з 07 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року та пропорційно дням виконання службових обов`язків під час участі у заходах з забезпечення оборони України у місті Маріуполь у період з 24 лютого 2022 року до моменту потрапляння в полон збройних формувань російської федерації 12 квітня 2022 року у розмірі грошового забезпечення станом на момент виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (12.07.2024).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час проходження військової служби неодноразово направлявся у відрядження. Однак після прибуття з відрядження час відпочинку йому не надавався. Відтак, позивач вважає, що має право на грошову компенсацію.

09.10.2024 р. відповідач подав відзив на позову заяву, де зазначено, що за службу у вихідні дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Справу розглянуто в письмовому провадженні.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 15.07.2016 р. по 12.07.2024 р.

За час проходження служби позивач неодноразово направлявся у відрядження для виконання службових обов`язків.

За клопотанням позивача суд ухвалою від 19.09.2024 р. суд витребував у відповідача докази щодо відрядження позивача.

Відповідач частково надав витребувані докази, зазначивши, що внаслідок ракетного обстрілу військового містечка знищено справи та документи діловодства частини, щ є обставинами непереборної сили.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232).

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону № 2232 гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1, 4 статті 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з ч. 4, ч. 6 ст. 10 Закону № 2011 для військовослужбовців встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурно-освітньої роботи, спортивних заходів та ігор. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня. Військовослужбовцям строкової військової служби, курсантам (слухачам) вищих військових навчальних закладів при виконанні обов`язків військової служби у зазначені дні час відпочинку встановлюється відповідним командиром (начальником).

Разом з тим, питання роботи у вихідні та святкові дні регулюються також і Кодексом законів про працю України.

Статтею 73 КЗпП України встановлено святкові дні: 1 січня - Новий рік; 8 березня - Міжнародний жіночий день; 1 травня - День праці; 8 травня - День пам`яті та перемоги над нацизмом у Другій світовій війні 1939-1945 років; 28 червня - День Конституції України; 15 липня - День Української Державності; 24 серпня - День незалежності України; 1 жовтня - День захисників і захисниць України; 25 грудня - Різдво Христове; Робота також не провадиться в дні релігійних свят: один день (неділя) - Пасха (Великдень) один день (неділя) - Трійця; 25 грудня - Різдво Христове.

Відповідно до ч. 3 ст. 73 КЗпП України, робота у святкові (неробочі) дні допускається: на безперервно діючих підприємствах, де припинення роботи неможливе через виробничо-технічні умови; у зв`язку з необхідністю обслуговування населення; у випадках, передбачених ст.71 КЗпП України.

Разом з тим, у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 73 згідно із Законом № 2136-IX від 15.03.2022, з урахуванням змін, внесених Законом № 2352-IX від 01.07.2022.

Згідно зі ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися за згодою сторін у грошовій формі в подвійному розмірі або наданням іншого дня відпочинку. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами ст.107 КЗпП України, зокрема у подвійному розмірі, але на бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КЗпП України, Кодекс законів про працю України регулює відносини працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Таким чином, Кодекс законів про працю України є загальним нормативно правовим актом, положення якого мають застосовуватись у разі, коли спеціальним законом не врегульоване те чи інше питання.

Разом з тим, суд зазначає, що спеціальною нормою, якою врегульовані питання проходження військової служби є, зокрема, Статут внутрішньої служби Збройних Сил України затверджений законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV.

Відповідно до абц. 1-2 ст. 203 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 № 548-XIV вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурологічної роботи, спортивних заходів та ігр. Офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня.

Також, згідно з абц. 1 п. 7 розділу І наказу Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» № 260 від 07.06.2018, за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується, а тому, як наслідок, грошова компенсація за вихідні, святкові та неробочі дні, які не використані під час виконання службових обов`язків під час проходження військової служби не передбачена.

Керуючись ст. 2, 19, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності; зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за ненадання відповідного часу для відпочинку у кількості 225 днів пропорційно дням виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 16.10.2024 р.

Суддя Н.В. Лісовська