Справа № 620/11920/24
Суддя: Сергій КЛОПОТ
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року Чернігів Справа № 620/11920/24

Чернігівський окружний адміністративний суду складі:

головуючого судді Клопота С.Л.,

за участю секретаря Шевченко А.В.,

представника позивача Яська П.С.

представника відповідача Сіріка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військова частина НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 та просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення з військової служби на підставі ч. 12 пункту 2 підпукту 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення з військової служби на підставі ч. 12 пункту 2 підпукту 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 задовольнити рапорт ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення з військової служби на підставі ч. 12 пункту 2 підпукту 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в повному обсязі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що не розгляд Військовою частиною НОМЕР_2 рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі ч. 12 пункту 2 підпукту 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є протиправним та порушує його права і соціальні гарантії.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача (Військова частина НОМЕР_1 ) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на заперечення, які викладені у відзиві на позовну заяву, що приєднаний до матеріалів справи.

Представник відповідача Військова частина НОМЕР_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, щодо розгляду рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

З тексту позовної заяви убачається, що 9.07.2024 позивач подав до Військовій частині НОМЕР_2 рапорт про звільнення з військової служби на підставі ч. 12 пункту 2 підпукту 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У встановлений строк відповідач не повідомив позивача про прийняте за його рапортом рішення.

Не погодившись з цим, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно- владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частиною 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно приписів пп. 2 п. 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, визначені права посадових осіб щодо звільнення з військової служби, а саме: звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України оголошено та проведено загальну мобілізацію. Строк дії загальної мобілізації в Україні продовжено.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до майстер-сержанта (майстер-старшини) встановлені такі військові звання: рекрут; солдат; старший солдат; молодший сержант; сержант; старший сержант; головний сержант; штаб-сержант.

Приписами ст. 14 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до ст. 58 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 36 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено, що командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Тобто, відповідно до вимог чинного законодавства України під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) звільнення старшого сержанта з військової служби за ч. 4, ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» входить до виключних повноважень командира Військової частини НОМЕР_2 , в якій проходить службу військовослужбовець.

Предметом заявленого позову є бездіяльність командування Військової частин НОМЕР_2 , щодо не прийняття рішення про звільнення позивача з вказаних підстав, за рапортом.

Натомість суду не представлено жодних доказів того, що позивач звертався з таким рапортом до Військової частин НОМЕР_2 .

Також суду не надано доказів звернення з вказаним рапортом до свого безпосереднього начальника, як то передбачено ст. 14 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України.

Протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу / його посадової особи, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значущих та обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/ або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Судом установлено, що позивач не проходи і не проходить військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 .

Окремо суд зазначає, що подання позивачем рапорту про звільнення зі служби до будь якої військової частини, у томі числі і НОМЕР_1 , не утворює обов`язку ВЧ НОМЕР_2 розглядати такий рапорт та приймати по ньому рішення.

Відтак у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 15 жовтня 2024 року.

Суддя Сергій КЛОПОТ