Справа № 607/14425/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 607/14425/24 пров. № А/857/24069/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Обізка І.М., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

представник позивача: не з`явився,

представника відповідача: Гладкоскок С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2024 року у справі № 607/14425/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови,

суддя в 1-й інстанції Чорна В.Г.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Зборів,

дата складання повного тексту рішення 17 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) (в інтересах та від мені якого діє адвокат Гриців Ольга Ярославівна) звернувся до Зборівського районного суду Тернопільської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області (далі також відповідач) та просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 116859 від 26.06.2024 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувана постанова є безпідставною та незаконною і підлягає скасуванню, оскільки вона винесена з порушенням вимог закону та без достатнього обґрунтування. Зазначає, що даний автомобіль ОСОБА_1 використовує для особистих потреб та без мети отримання прибутку. Докази експлуатування транспортного засобу Mercedes-Benz 313 д.н.з. НОМЕР_1 з метою отримання прибутку, як це визначено у пп.15 п.2 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, що затверджений постановою КМУ від 30.01.2012р. № 137-відсутні. Враховуючи, що автомобіль Mercedes-Benz 313 д.н.з. НОМЕР_1 , згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить до категорії «В» та його повна маса становить 3500 кг, при цьому до категорії «В» належать автомобілі, максимальна маса яких не перевищує 3500 кг, а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, -восьми, тому відповідно до абз.5ч.1 ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.1.10 Правил дорожнього руху України, а тому вказаний автомобіль є легковим. Таким чином відсутні докази того що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 підлягає обов`язковому технічному контролю, за яким він може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.3 КУпАП.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.

Також вказує про те, що автомобіль Mercedes-Benz 313 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить до категорії «В» та його повна маса становить 3500 кг, при цьому, до категорії «В» належать автомобілі, максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів, а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, тому відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 1.10 Правил дорожнього руху України, а тому вказаний автомобіль є легковим.

Таким чином, відсутні докази того, що транспортний засіб, яким керував позивач підлягає обов`язковому технічному контролю, за яким останній може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч.4 КУпАП.

Просить скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2024 року та прийняти нове, яким задольнити позовні вимоги.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що транспортний засіб Mersedes Benz 313CDI 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 не відноситься до транспортних засобів зазначених у ч.2. ст.35 Ззакону України «Про Дорожній Рух», оскільки не є легковим автомобілем, а вантажним 2005 року випуску із вантажопідйомністю до 3,5 тонн, тобто автомобіль перебуває у експлуатації більше двох річного строку експлуатації без обов`язкового проходження технічного контролю. А відтак, підпадає під загальне правило встановлене ч.1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», про обов`язковість проходження технічного контролю.

Вказує, що під час перевірки документів водія через інформаційно телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України» та системного аналізу частин 1 та 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», підпункту 15 пункту 2 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою КМУ від 30 січня 2012 р. № 137, було встановлено , що транспортний засіб марки Mersedes Benz 313CDI 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 є вантажним транспортним засобом та підлягає обов`язковому технічному контролю.

Просить відмовити в задоволенні апеляційних вимог.

15 жовтня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від представника позивача із проханням розгляд апеляційної скарги проводити без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується із матеріалів справи, що 26 червня 2024 року інспектором СРПП Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області Кондратюк Д.С. винесена постанова серії серії БАД № 116859 від 26.06.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 26.06.2024 року о 18.26 год на автомобільній дорозі М03 170км+100м керував транспортним засобом «Mercedes-Benz 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що не пройшов обов`язкового технічного контролю для транспортних засобів, що підлягають такому контролю, чим порушив вимоги п. 31.3 (б) ПДР, за що передбачене відповідність ч. 3 ст.121 КУпАП.

Із досліджених відеозаписів з нагрудної камери працівника поліції 00003_6_0053; 00003_7_0054; 00003_40 626185617_0055; 00003_7_0056 встановлено, що 26.06.2024 року о 18.26 год на автомобільній дорозі М03 170км+100м керував транспортним засобом «Mercedes-Benz 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що не пройшов обов`язкового технічного контролю для транспортних засобів, що підлягають такому контролю. Після зупинки ОСОБА_1 не заперечував вказаний факт, пояснивши, що має рішення суду, що транспортний засіб «Mercedes-Benz 313 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить до категорії «В» та він не використовує його для отримання прибутку чи перевезення пасажирів, а тому не зобов`язаний проходити технічний контроль.

Відповідач надав суду відеозапис, яким підтверджується, що позивач, керував транспортним засобом «Mercedes-Benz 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що не пройшов обов`язкового технічного контролю для транспортних засобів, що підлягають такому контролю..

Позивач не заперечує, сам факт керування транспортним засобом «Mercedes-Benz 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що не пройшов обов`язкового технічного контролю, однак вважає, що не порушував правил дорожнього руху, а його доводи зводяться до того, що автомобіль Mercedes-Benz 313 д.н.з. НОМЕР_1 , використовує для особистих потреб та без мети отримання прибутку та згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить до категорії «В», його повна маса становить 3500 кг, при цьому до категорії «В» належать автомобілі, максимальна маса яких не перевищує 3500 кг, а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, -восьми, тому відповідно до абз.5ч.1 ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.1.10 Правил дорожнього руху України, тому вказаний автомобіль є легковим.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з реєстраційною карткою транспортного засобу «Mercedes-Benz 313 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником є ОСОБА_1 , автомобіль зареєстрований 10 липня 2008 року, по типу є вантажним транспортним засобом, по типу кузову є фургоном, категорії В, повна маса якого складає 3500 тонн, 2005 року випуску.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент винесення постанови серії БАД №116859 від 26.06.2024 року позивачем порушено ч.3 ст.121 КУпАП через недодержання вимог п.31.3. «б» Правил дорожнього руху України, яке проявилося у керуванні транспортним засобом, що підлягає проходженню обов`язковому технічному контролю, однак вчасно його не пройшов.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції позову та зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 53 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Частина 2 статті 35 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років;

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Відповідно до частини 6 статті 35 Закону України «Про дорожній рух» періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:

для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років кожні два роки;

для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації щороку.

Згідно з підпунктом б пункту 31.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі також Правила дорожнього руху) забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Аналіз викладених норм Закону України «Про дорожній рух» дає підстави дійти висновку, що обов`язковому технічному контролю не підлягають усі легкові автомобілі крім тих, які використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, а також легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни із строком експлуатації до двох років.

Згідно із пунктом 1 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137, цей Порядок визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС (далі - транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Відповідно до п.3 Порядку періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Згідно з підпунктом «б» пункту 31.3 Правил дорожнього руху експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідно до частини третьої статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, автомобіль Mercedes-Benz 313 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував позивач має проходити обов`язковий технічний контроль кожні два роки з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль - мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Як вбачається із матеріалів справи, тип транспортного засобу Mercedes-Benz 313 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1 фургон малотонажний.

Відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року, автомобілі з типом кузову - фургон малотонажний категорії «В», які за своєю конструкцією призначені для перевезення вантажів та вантажопідйомністю до 3.5 тонни, за типом транспортного засобу є вантажні.

У відповідності до ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» та Постанови КМУ від 30.01.2012 року №137 «Про затвердження порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю - вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3.5 тонни, причепи до них із строком експлуатації понад двох років проходять обов`язковий технічний контроль кожні два роки.

Верховний Суд у справі №126/1030/17 зазначив, що категорія транспортного засобу «В» не визначає тип автомобіля, вона вказує на категорію водія, який має право керувати цим автомобілем. Тобто даним автомобілем може керувати водій з категорією «В», але сам автомобіль призначений для перевезення вантажів і за зареєстрованими властивостями є вантажним.

Таким чином, оскільки доказів проходження обов`язкового технічного контролю вказаним автомобілів матеріали справи не містять, а сам позивач визнав, що такий автомобіль не проходив обов`язкового технічного контролю, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач порушив вимоги п. 31.3 б) ПДР України, за що його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП згідно постанови серії БАД № 116859 від 26.06.2024 року.

Водночас варто зазначити, що як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду не встановлено порушень при опрацюванні матеріалів в адміністративній справі, її розгляді та винесенні уповноваженим поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведено належними доказами, що 26 червня 2024 року дійсно мало місце порушення позивачем вимог ПДР України, та був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП.

При цьому, зміст оскаржуваної постанови свідчить про те, що вона в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин, встановлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам сторін. Жодних нових доводів, які б вказували на порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Отже, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч.1-3ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2024 року у справі № 607/14425/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 15.10.24

Дата