Справа № 160/11780/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/11780/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Бухтіярова М.М.) у справі №160/11780/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними окремих пунктів наказу,-

ВСТАНОВИВ:

07.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати пункт 2 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2022 року № 620 «Про призначення службового розслідування стосовно втрат та нестач матеріальних засобів військової частини НОМЕР_2 »;

-визнати протиправним та скасувати пункт 16 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2022 року № 620 «Про призначення службового розслідування стосовно втрат та нестач матеріальних засобів військової частини НОМЕР_2 ».

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом першої інстанції встановлено, що позов подано без додержання вимог, встановлених ст.ст.160, 161 КАС України.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету адвоката Гулько Жанни Вікторівни, у позивача та відповідача; заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.06.2024 у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Гулько Жанни Вікторівни про поновлення строку на подання позовної заяви відмовлено, а позов разом із доданими до нього документами повернутий позивачу на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, оскільки позивач у встановлений судом строк не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Позивачем через свого представника адвоката Гулько Жанну Вікторівну на вказану ухвалу суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу про повернення позовної заяви та направити справу для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для застосування наслідків пропущення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України. Представник скаржника наголошує, що позивачу не було відомо про притягнення його до відповідальності відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2022 № 620 «Про призначення службового розслідування стосовно втрат та нестач матеріальних засобів військової частини НОМЕР_2 », оскільки відсутній його підпис про ознайомлення з наказом та відсутній акт про відмову його ознайомитись з ним. Звертає увагу, що позивач дізнався про порушення його прав лише 17.03.2024, однак введення воєнного стану в Україні зробили неможливим своєчасне звернення до суду з позовом.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ч. 2 ст. 312 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив: визнати протиправним та скасувати пункт 2 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2022 року № 620 «Про призначення службового розслідування стосовно втрат та нестач матеріальних засобів військової частини НОМЕР_2 »; визнати протиправним та скасувати пункт 16 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2022 року № 620 «Про призначення службового розслідування стосовно втрат та нестач матеріальних засобів військової частини НОМЕР_2 ».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету адвоката Гулько Жанни Вікторівни, у позивача та відповідача; заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

27.05.2024 на виконання вимог ухвали суду представником позивача адвокатом Гулько Ж.В. подано заяву про надання відомостей щодо наявності електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» та клопотання про поновлення строку звернення до суду із позовною заявою.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду із позовною заявою представником позивача зазначено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2022 № 620 «Про призначення службового розслідування стосовно втрат та нестач матеріальних засобів військової частини НОМЕР_2 », наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2022 № 633 «Про продовження проведення строку проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2022 №620», було проведено службове розслідування. Відповідно до витягу з Наказу №67 від 01.05.2022 за свою особисту недисциплінованість та безвідповідальне ставлення до виконання службових обов`язків в період з 24.02.2022 по 30.03.2022 спричинили втрату військового майна військової частини НОМЕР_2 та за порушення вимог статей 11, 16, 66, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 4, 17 розділу І, пункту 1 розділу X Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 № 359 та пункту 16 розділу V Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440 командиру військової частини НОМЕР_2 підполковнику ОСОБА_1 оголошено сувору догану, притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності в рахунок відшкодування заподіяної державі шкоди в розмірі 4794952 (чотири мільйони сімсот дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні 52 копійки та позбавлено премії, та додаткової винагороди за травень 2022 року в повному обсязі. 17.03.2024 під час переведення для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_3 позивачу стало відомо про щомісячне відрахування коштів з грошового забезпечення на виконання вимог п.16 протиправного наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2022 року № 620 «Про призначення службового розслідування стосовно втрат та нестач матеріальних засобів військової частини НОМЕР_2 ». Разом з тим, позивачу не було відомо про притягнення його до відповідальності, оскільки відсутній його підпис про ознайомлення з наказом та відсутній акт про відмову його ознайомитись з ним, оскільки про наявність дисциплінарного стягнення позивачу стало відомо лише під час переведення на службу до іншої військової частини. Враховуючи, що позивачу не було відомо про притягнення його до відповідальності відповідно до наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2022 №620, оскільки відсутній його підпис про ознайомлення з наказом та відсутній акт про відмову від ознайомлення з ним, та той факт, що позивач дізнався про порушення його прав лише 17.03.2024 зробили неможливим своєчасне звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.06.2024 у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Гулько Жанни Вікторівни про поновлення строку на подання позовної заяви відмовлено, а позов разом із доданими до нього документами повернутий позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги суду, викладені в ухвалі суду від 13.05.2024, виконані частково, оскільки представником позивача хоч і повідомлено про наявність електронного кабінету у адвоката та відсутність електронного кабінету у позивача та відповідача, а також подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, однак без наведення поважних причин пропуску строку звернення до суду, що мали місце непереборні обставин, перешкоди чи труднощі, що унеможливили своєчасне звернення до суду із цим позовом, та доказів на їх підтвердження.

Колегія суддів визнає зазначений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя цієї статті КАС України).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

З аналізу зазначених законодавчих норм випливає, що у випадку, коли особа вважає, що її права під час прийняття на публічну службу, проходження чи звільнення з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду в більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку, за відсутності поважних причин, позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частиною шостою статті 161 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З аналізу зазначених норм вбачається, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення його прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У справі, що розглядається, початком обчислення строку звернення до суду є день, наступний за датою, коли ОСОБА_1 стало відомо про існування оскаржуваного наказу Військової частини НОМЕР_1 .

Як встановлено судом першої інстанції, предметом позову є пункти 2 та 16 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2022 №620.

За змістом оскаржуваного наказу, командиром Військової частини НОМЕР_1 наказано:

« 1.Комісії у складі: голова комісії заступник командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення майор ОСОБА_2 ; члени комісії - заступник начальник тилу логістики військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_3 ; заступник начальника озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_4 ; офіцер відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_5 , провести службове розслідування стосовно втрат та нестач матеріальних засобів військової частини НОМЕР_2 .

2.Матеріали службового розслідування надати мені до 20.04.2022.

3.Контроль за виконанням даного наказу покласти на начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 .

4.Наказ довести до особового складу в частині, що його стосується.».

При цьому, пункт 16, який позивач просить визнати протиправними та скасувати в оскаржуваному наказі № 620 від 13.04.2022 відсутній.

Судом першої інстанції також встановлено, що до позовних матеріалів позивачем долучався наказ командира Військової частини від 01.05.2022 №67 «Про результати службового розслідування стосовно втрат та нестач матеріальних засобів військової частини НОМЕР_2 », призначеного оскаржуваним наказом №А0693 від 13.04.2022 №620.

Відповідно до пункту 2 наказу командира Військової частини від 01.05.2022 №67 «Про результати службового розслідування стосовно втрат та нестач матеріальних засобів військової частини НОМЕР_2 » за порушення вимог статей 11, 16, 66, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 4, 17 розділу І, пункту 1 розділу Х Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 №359 та пункту 16 розділу V Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440, командиру Військової частини НОМЕР_2 підполковнику ОСОБА_6 оголошено сувору догану, притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності в рахунок відшкодування заподіяної державі шкоди в розмірі 4794952,52грн. та позбавлено премії та додаткової винагороди за травень 2022 рік в повному розмірі.

Відповідно до пункту 16 наказу командира Військової частини від 01.05.2022 №67 «Про результати службового розслідування стосовно втрат та нестач матеріальних засобів військової частини НОМЕР_2 » помічнику командира Військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби занести до книги обліку грошових стягнень та нарахувань частини 4794952,52грн. (чотири мільйони сімсот дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 52 копійки) відносно командира Військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_7 .

Отже, саме відповідно до пунктів 2, 16 наказу від 01.05.2022 №67 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та до матеріальної відповідальності в розмірі 4794952,52грн.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що із прийняттям наказу від 01.05.2022 №67, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та до матеріальної відповідальності в розмірі 4794952,52грн., останньому достеменно відомо про результати службового розслідування, призначеного наказом від 13.04.2022 №620, який оскаржується у цій справі.

Аналізуючи доводи позивача про визнання поважними причин пропуску строку до суду, викладені у позові та апеляційній скарзі, колегія суддів виходить з такого.

Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поняття «поважні причини пропуску процесуальних строків» є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Суд зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Отже, суд перевіряє обставини пропуску строку на підставі клопотання особи, в якому наведено поважність причин такого строку та наданих нею доказів, яким може бути надано відповідну правову оцінку судом.

При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим та безпідставним твердження позивача про те, що йому не було відомо про службове розслідування та його результати, що його не ознайомлювали з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а про щомісячне відрахування коштів з грошового забезпечення на виконання наказу від 01.05.2022 №67 він дізнався лише з 17.03.2024 під час переведення для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 , оскільки такі обставини не свідчать про не обізнаність позивача про порушення його прав.

Крім того, посилання скаржника на те, що введення воєнного тану в Україні зробили неможливим своєчасне звернення до суду з даним позовом також є необґрунтованим, оскільки сам лише факт введення воєнного стану на території держави не може слугувати безумовною та достатньою підставою для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Інших поважних підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду з посиланням на обставини об`єктивного і непереборного характеру, підтверджені доказами, позивачем не наведено й таких не вбачається з матеріалів адміністративної справи.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббінгс на інші проти Великобританії»).

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що у суду першої інстанції були підстави, передбачені пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України, для повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

Згідно частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В даному випадку оскаржена ухвала прийнята судом першої інстанції у відповідності до наведених вище вимог КАС України, підстави для її скасування або зміни відсутні, з огляду на що, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року у справі №160/11780/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак