Справа № 420/18277/24
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.03.2024 щодо зарахування ОСОБА_1 періодів роботи з 25.01.1993 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.09.2023 у протитуберкульозному санаторії Дитячому санаторії ім. Н.К. Крупської (у 1995 році перейменований у Дитячий санаторій «Люстдорф»; у 2008 Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Люстдорф»), до стажу роботи у подвійному розмірі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 25.01.1993 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.09.2023 у протитуберкульозному санаторії Дитячому санаторії ім. Н.К. Крупської (у 1995 році перейменований у Дитячий санаторій «Люстдорф»; у 2008 Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Люстдорф»), до стажу роботи у подвійному розмірі та перерахувати пенсію з 20.02.2024 року.

Ухвалою суду від 17.06.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 22.11.2006 року отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсію обчислено при страховому стажі 41 рік 6 місяців 25 днів. Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 у періоди з 25.01.1993 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.09.2023 працювала у протитуберкульозному санаторії Дитячому санаторії ім. Н.К. Крупської ( у 1995 році перейменований у Дитячий санаторій «Люстдорф»; у 2008 Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Люстдорф»).

Територіальним органом ПФУ вищевказані періоди роботи зараховано до страхового стажу в одинарному розмірі.

20.02.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії, з урахуванням при її обчисленні періодів роботи з 25.01.1993 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.09.2023 у подвійному розмірі, так як остання у зазначені періоди роботи працювала на посадах, що передбачають пільгове обчислення згідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

06.03.2024 р. листом Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом відмовило у задоволенні заяви зазначивши, зокрема, по перше: для врахування періоду роботи з 25.01.1993 по 31.12.2003 в кратному обчисленні відсутні підстави, оскільки з 25.01.1993 зазначений заклад перейменовано в Дитячий республіканський санаторій «Люстдорф», та спеціалізація санаторію має змішаний тип (лікування кісткового-суглобового туберкульозу та захворювань опорно-рухового апарату);

по друге: зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи після 01.01.2004 не передбачено статтею 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

01.07.2024 року ГУ ПФУ в Одеській області надано відзив на адміністративний позов, згідно якого Головне управління не погоджується з вимогами, викладеними у позовній заяві. Відповідно заяви ОСОБА_1 від 15.12.2023року щодо проведення перерахунку пенсії щодо ч.4 ст. 42 Закону №1058 позивачці було здійснено перерахунок пенсії по стажу та заробітку з 01.12.2023 року з урахуванням страхового стажу та заробітку з 01.10.2021 по 30.09.2023рік. Страховий стаж 45 років 09 місяців 24 дні. Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства України

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 22.11.2006 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пенсію обчислено при страховому стажі 41 рік 6 місяців 25 днів.

Згідно записів трудової книжки Позивачка у періоди з 25.01.1993 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.09.2023 працювала у протитуберкульозному санаторії Дитячому санаторії ім. Н.К. Крупської (у 1995 році перейменований у Дитячий санаторій «Люстдорф», у 2008 Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Люстдорф»).

ОСОБА_1 відповідно наданої заяви від 30.10.2019 року було здійснено перерахунок пенсії перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно Закону №1058.

Відповідно заяви ОСОБА_1 від 15.12.2023 року (щодо проведення перерахунку пенсії щодо ч. 4 ст. 42 Закону № 1058) здійснено перерахунок пенсії по стажу та заробітку з 01.12.2023 року з урахуванням страхового стажу та заробітку з 01.10.2021 по 30.09.2023 р.р. (страховий стаж 45 років 09 місяців 24 дні).

Територіальним органом ПФУ вищевказані періоди роботи зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 не в повному обсязі (в одинарному розмірі).

20.02.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії, з урахуванням при її обчисленні періодів роботи з 25.01.1993 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.09.2023 у розмірі, що передбачають пільгове обчислення згідно приписів ст. 60 Закону України « Про пенсійне забезпечення».

06.03.2024 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило у задоволенні заяви зазначивши, що для врахування періоду роботи з 25.01.1993 по 31.12.2003 в кратному обчисленні відсутні підстави, оскільки з 25.01.1993 зазначений заклад перейменовано в Дитячий республіканський санаторій «Люстдорф», та спеціалізація санаторію має змішаний тип (лікування кісткового-суглобового туберкульозу та захворювань опорно-рухового апарату). Крім того, зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи після 01.01.2004 не передбачено статтею 24 Закону України « Про пенсійне забезпечення».

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

01 січня 2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

Відповідно до преамбули Закону № 1058-IV, цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 24 Закону № 1058-IV врегульовано періоди, з яких складається страховий стаж.

Згідно частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу) діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» інфекційні хвороби розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення;

Статтею 7 зазначеного Закону регламентовано, що лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. У разі якщо перебіг інфекційної хвороби легкий, а епідемічна ситуація в осередку інфекційної хвороби благополучна, лікування такого хворого під систематичним медичним наглядом може здійснюватися амбулаторно, крім випадків, передбачених статтями 22, 27 і 31 цього Закону.

Згідно з п. 7 ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» протитуберкульозні заклади лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Згідно п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.

Аналізуючи наведені норми, суд зазначає, що протитуберкульозні заклади є інфекційними закладами охорони здоров`я, оскільки здійснюють лікування інфекційного захворювання.

Як встановлено судом вище, позивач працювала саме у протитуберкульозному диспансері.

Так, пенсійний орган заперечує проти подвійного зарахування стажу лише з підстав набрання чинності 01.01.2004 року Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який не містить положень, аналогічних ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У той же час, на момент виникнення спірних правовідносин стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

З аналізу положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV слідує, що вказаний Закон не зупиняє дію норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2020 року по справі №462/1713/17, від 23.01.2019 року по справі № 485/103/17, від 04.12.2019 року по справі №689/872/17.

Також, у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV та Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788 вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини.

Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.

З огляду на вказане, доводи пенсійного органу щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача в подвійному розмірі періоди роботи з 25.01.1993 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.09.2023 року, суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються зібраними по справі доказами.

У спірних періодах з 25.01.1993 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.09.2023 ОСОБА_1 працювала у протитуберкульозному санаторії Дитячому санаторії ім. Н.К. Крупської. У 1995 році перейменований у Дитячий санаторій «Люстдорф». У 2008 році перейменований у Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Люстдорф», що підтверджується відомостями внесеними до трудової книжки ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі Порядок №637).

Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічні норми містяться і в Постанові №22-1, відповідно до п. 2.1 якої передбачено, що документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка, а у разі її відсутності чи відповідних записів у ній, підтвердження трудового стажу здійснюється згідно Порядку №637, зокрема, шляхом надання уточнюючих довідок.

За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказані періоди роботи у Дитячому санаторії ім. Н.К. Крупської/ Дитячому санаторії «Люстдорф»/Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Люстдорф», підлягають зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Доказів протилежного відповідачем не надано.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема те, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу підлягають застосуванню.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 квітня 2023 року у справі №160/14078/22.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17 та від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, у яких Суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку щодо протиправності відмови відповідача у перерахунку пенсії позивача та незарахуванні періодів роботи позивача з 25.01.1993 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.09.2023 у інфекційному закладі (відділенні) охорони здоров`я в подвійному розмірі.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні "Великода проти України" від 03 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд доходить висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.03.2024 щодо зарахування ОСОБА_1 періодів роботи з 25.01.1993 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.09.2023 до стажу роботи у подвійному розмірі є протиправною.

Отже, наявні правові підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 25.01.1993 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.09.2023 та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд вважає необхідним у відповідності до вимог ст.139 КАС України стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в розмірі 968,96 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.03.2024 у зарахуванні періодів роботи з 25.01.1993 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.09.2023 у протитуберкульозному санаторії Дитячому санаторії ім. Н.К. Крупської (Дитячий санаторій «Люстдорф» (1995р.); Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Люстдорф»(2008 р.) до стажу роботи ОСОБА_1 у подвійному розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській з 20.02.2024 року перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 із зарахуванням для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 25.01.1993 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.09.2023 та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.