Справа № 400/7558/24
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2024 р. № 400/7558/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005,

провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.05.2024 року № 0-1411-UA020969,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області № 0577l64-2409-1411-UA0020969 від 31.05.2024.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником нежитлового об`єкта нерухомого майна, який використовується позивачем для зберігання вирощеної ним особисто сільськогосподарської продукції. Відповідно до цільового призначення складу, зазначений нежитловий об`єкт є спорудою сільськогосподарського призначення. З посиланням на норми статті 266 Податкового кодексу України позивач зазначає, що належний йому об`єкт нерухомого майна не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. За таких обставин позивач вважає, що відповідачем безпідставно та незаконно визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік у сумі 125 360 грн 80 коп та прийнято спірне податкове повідомлення рішення. Позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 13.08.2024 2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено строки для подання сторонами заяв по суті.

08 серпня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач проти позову заперечив с тих мотивів, що для застосування пільги, встановленої

підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, необхідна наявність двох умов, перша - власник об`єкта нерухомості є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. В той же час позивач не зареєстрований як фізична особа-підприємець і до податкових органів не надходила податкова декларація про майновий стан та доходи з визначенням сум доходу отриманого від здійснення сільськогосподарської діяльності що свідчить про те що він не є виробником сільськогосподарської продукції. Також немає підтвердження того, що нежитловий об`єкт нерухомого майна переданий від позивача як фізичної особи до фермерського господарства "Вега 5", засновником якого він є. Відтак відповідач вважає що підстав для застосування пільги в даному випадку немає, як і підстав для скасування спірного повідомлення рішення. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, в якій зазначив, що оскільки він є єдиним засновником та єдиним членом фермерського господарства "Вега 5", є виробником сільськогосподарської продукції, яку він вирощує власноруч, використовуючи форму підприємництва "Фермерське господарство", відповідно він є сільськогосподарським товаровиробником і зазначене нерухоме майно сільськогосподарського призначення не є об`єктом оподаткування. Також позивач звертає увагу суду, що об`єкт нерухомого майна переданий фермерському господарству "Вега 5" за актом приймання-передачі і використовується останнім на праві господарського відання для зберігання сільськогосподарської продукції. Крім того, позивач повідомив суд, що між сторонами вже був спір щодо правомірності визначення податкового зобов`язання позивача за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021 рік. Цей спір був розглянутий Миколаївським окружним адміністративним судом у рамках адміністративної справи № 400/11554/23.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, пояснення, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є засновником та єдиним членом Фермерського господарства «Beгa 5», основною метою діяльності якого згідно зі статутом є виробництво сільськогосподарської продукції, її переробка та реалізація з метою отримання прибутку.

Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 256242138 від 13.05.2021 підтверджується, що позивачу на праві власності належать нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 959,9 кв. м., що складаються з складу для зберігання сільськогосподарської продукції за літерою Б1, площею 213,2 кв. м., складу для зберігання сільськогосподарської продукції з підвалом за літерою В1, площею 647,0 кв.м. вагової за літерою Г1, площею 12,0 кв м., туалету за літерою Д1, площею 4,4 кв. м., складу для зберігання сільськогосподарської продукції за літерою Е1, площею 33,9 кв.м., №1,2 рампи, асфальтобетонної площадки, №l-VIII огорожі (далі Нежитлові приміщення).

Згідно з рішенням від 17.07.2021 та акту приймання-передачі від 17.07.2021 позивачем передано Нежитлові приміщення Фермерському господарству «Вега 5» на праві господарського відання у відповідності до ст. 136 Господарського кодексу України. В рішенні від 17 липня 2021 року зазначено, що об`єкт передається для зберігання сільськогосподарської продукції, вирощеної особисто засновником та єдиним членом Фермерського господарства "Вега 5", рішення є документом, що підтверджує право господарського віддання Фермерського господарства "Вега-5" на передане майно та його використання при здійснення діяльності з вирощування та зберігання сільськогосподарської продукції.

В 2023 році Фермерське господарство «Вега 5» здійснювало сільськогосподарську діяльність, що підтверджується Звітом про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2023 року, звітом про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів,

ягід і винограду у 2023 році, податковою декларацією платника єдиного податку четвертої групи, відомостями про наявність земельних ділянок, розрахунком загального мінімального податкового зобов`язання за податковий звітний період 2023 року, розрахунком частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2023 рік.

31.05.2024 відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № 0-1411-UA0020969, яким позивачу на підставі п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік в сумі 125316,80 грн (далі Повідомлення-рішення) . З Повідомлення-рішення вбачається, що об`єктом нежитлової нерухомості, за якою нараховано податок, є Нежитлові приміщення.

Вважаючи Повідомлення рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд враховує наступні приписи законодавства України

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПКУ визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПКУ).

Пунктом 266.2 стаття 266 ПКУ визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування.

Підпункт "ж" підпункту 266.2.2.пункту 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2024, тобто була чинною в період, за який контролюючим органом визначено позивачу зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) передбачав, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

З відзиву на позов вбачається, що належність Нежитлових приміщень до об`єктів нерухомості, призначених для використання у сільськогосподарській діяльності, не ставиться відповідачем під сумнів.

Дійсно, до складу Нежитлових приміщень входять кілька складів для зберігання сільськогосподарської продукції, що підпадає під класифікацію «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, який був чинний в 2023 році.

При цьому, суд враховує, що Фермерське господарство «Вега 5», яке використовує Нежитлові приміщення в своїй діяльності, є сільськогосподарським виробником, докази ведення цієї діяльності в 2023 році додані до матеріалів справи.

Відтак, суд доходить до висновку, що Нежитлові приміщення відносять до категорії - будівля, споруда, призначена для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Спірним між сторонами є питання щодо відповідності позивача іншому критерію підпункту "ж" підпункта 266.2.2.пункту 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, а саме визначенню «сільськогосподарський виробник».

Вирішуючи це питання, суд враховує наступне. Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 1 квітня 2021 року у справі № 820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17.

У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Разом з тим, визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Зазначений висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 23.09.2021 по справі № 140/2700/19.

Як вже зазначалось вище, позивач є одноосібним власником Фермерського господарства «Вега 5». Суд вважає слушними доводи позивача, що оскільки фермерське господарство в розумінні частини першої, частини другої статті першої Закону України «Про фермерське господарство» є формою підприємницької діяльності громадян, то, відповідно, саме позивач, який є єдиним засновником та єдиним членом фермерського господарства, і є виробником сільськогосподарської продукції, яку він вирощує власноруч, використовуючи таку форму підприємницької діяльності особи, як фермерське господарство.

Отже, суд доходить висновку, що позивач відповідає критерію сільськогосподарського виробника в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України

Оскільки позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а Нежитлові приміщення призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, ці приміщення відповідно до п. «ж» п. 266.2.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і належать до задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджентих асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області № 0577l64-2409-1411-UA0020969 від 31.05.2024.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко