Справа № 620/3885/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3885/24 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

суддів: Карпушової О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (відповідач - 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (відповідач - 2), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 08.12.2023 № 336/03-16 ГУ ПФУ в Запорізькі області про відмову у переході на інший вид пенсії по втраті годувальника відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області перевести позивача з 01.12.2023 з одного виду пенсії на інший у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, у розмірі 70 % суми його заробітку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію 3 групи інвалідності війни, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». До 07.11.2023 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із чоловіком ОСОБА_2 , який за життя був суддею у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, у зв`язку з чим позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у розмірі 70% від розміру пенсії, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року даний адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 08.12.2023 № 336/03-16.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перевести ОСОБА_1 з 01.12.2023 з одного виду пенсії на інший у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, у розмірі 70 % суми його заробітку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою статті 37 Закону №3723, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не вчиняло жодних протиправних дій щодо перерахунку пенсії позивачу. Оскільки призначення та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було уповноважене лише на розгляд конкретної заяви позивача на прийняття відповідного рішення у відповідності до п. 4.2. Порядку № 22-1, на підставі чого Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не наділене повноваженнями щодо виконання рішення суду, оскільки позивач проживає на території, що обслуговується Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, де перебуває на обліку та отримує пенсію.

Крім того, вказує, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII не визначає особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті, а відтак не передбачено пенсії по втраті годувальника для членів сім`ї померлого судді.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він наполягає на законності рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в Чернігівській області та отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як інвалід 3 групи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 від 21.06.2006.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_2 , який отримував пенсію відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», що підтверджується матеріалами справи.

01.12.2023 позивач звернулася до ГУПФУ в Чернігівській області із заявою, в якій просила відповідача перевести на пенсію згідно із Законом України "Про державну службу".

Рішенням ГУПФУ в Запорізькій області від 08.12.2023 № 336/03-16 відмовлено позивачу в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону №1402 за відсутністю правових підстав.

Не погодившись з таким рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 138 цього Закону судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до частини третьої статті 138 цього Закону щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, як вірно зауважено судом, ОСОБА_2 , виходячи у відставку, мав право обрати пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання судді. Окрім того, він мав право на пенсію за віком на загальних підставах, визначених Законом №1058.

Так, у статті 37-1 Закону №3723 було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

При цьому Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 не визначав і не визначає зараз особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті.

Водночас, Законом №3723 було передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини п`ятої цієї статті, а на двох і більше членів сім`ї 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною восьмою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом. Отже, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за статті 37 Закону №3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

Як вірно враховано судом першої інстанції, Верховний Суд розглядав справу №236/3193/16-а, в якій висловлювався щодо права утриманців судді, що перебував у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі статті 37 Закону №3723 у розмірі 70% від заробітної плати судді. Відмовляючи у призначення такої пенсії, відповідач наводив ті самі мотиви, що й у справі, що розглядається.

У постанові від 09.11.2018 у справі №236/3193/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою статті 37 Закону №3723, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону №889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

З урахуванням викладеного колегія суддів у справі №236/3193/16-а погодилася із рішенням суду апеляційної інстанції, яким позов було задоволено частково та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України перевести позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону №3723-XI.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402 висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ч.5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Закон України №1058 не містить норми, яка б дозволяла замість пенсії за віком померлого годувальника застосовувати щомісячне довічне грошове утримання судді. Однак цей Закон і не визначає, за яким законом повинна розраховуватися пенсія за віком померлого годувальника, якщо він мав право на таку пенсію за Законом №3723 і за Законом №1058.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що частину першу статті 37 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону України Про державну службу №3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:

1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993, або

2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.07.2003.

Водночас, цей правовий висновок прямо не суперечить правовому висновку, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Разом з тим, заперечуючи можливість застосування як базової величини розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, існує можливість застосування на вибір утриманця розміру пенсії за віком, на яку суддя мав право на підставі статті 37 Закону № 3723, або пенсії за віком, визначеної на підставі Закону №1058.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Вибір заявника (там, де він є) є вирішальним і тоді, коли йдеться про обчислення розміру пенсії. Однак цей вибір є ілюзорним, коли особа не обізнана про свої права та альтернативи.

При цьому колегія суддів зауважує, що не надання довідки про заробітну плату ОСОБА_2 позивачем, в даному випадку не було підставою для відмови позивачу в переведенні її з 01.12.2023 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, у розмірі 70 % суми його заробітку.

Відмова обґрунтована саме відсутністю законодавчих підстав для такого переведення, отже доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Відповідно до пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1)) при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність та необхідність скасування рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області 08.12.2023 № 336/03-16, зобов`язавши вказаного відповідача перевести ОСОБА_1 з 01.12.2023 з одного виду пенсії на інший у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, у розмірі 70 % суми його заробітку.

Також колегія суддів зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області за принципом екстериторіальності, і саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області досліджувало пенсійні документи позивача і вирішувало питання щодо призначення позивачу пенсії.

Тож, оскільки, за наслідками вирішення цієї справи, спірне рішення скасовано, то, враховуючи приписи пунктів 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зобов`язане перевести ОСОБА_1 з 01.12.2023 з одного виду пенсії на інший у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, у розмірі 70 % суми його заробітку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 15 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев