Справа № 640/3725/20
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3725/20 Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, яким просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06 лютого 2020 року №, №, № та №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-IX ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року адміністративну справу №640/3725/20 прийнято до провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не надано належної правової оцінки наданим доказам, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, .

Апелянт наголосив, що договором оренди нежитлового приміщення від 07 лютого 2018 року №1 укладеного між позивачем та ОСОБА_2 передбачено здійснення оплати за оренду квартири у готівковій формі, що з урахуванням заяви останньої свідчить про отримання позивачем у період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року доходу в загальній сумі 60500,00 грн.

Також зазначив про те, що на підтвердження здійснення орендної плати ОСОБА_2 надано скріншот банківської квитанції про перерахування коштів ОСОБА_1 .

Додатково зверну увагу суду на те, що позивач не зверталась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми несплаченої орендної плати за користування квартирою, що на переконання контролюючого органу свідчить про здійснення плати у повному обсязі. Крім того позивачем не надано доказів на підтвердження дострокового розірвання договору, що свідчить про його виконання.

Позивач подала до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки акт перевірки базується виключно на припущеннях податкового органу, водночас позивачем було надано житло ОСОБА_2 для отримання статусу внутрішньо переміщеної особи з попередньою домовленістю про необхідність сплати комунальних платежів, водночас орендна плата не сплачувалась.

Додатково зазначила про те, що ОСОБА_2 перерахувала на її картковий рахунок грошові кошти в сумі 11000,00 грн з метою обслуговування нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_1 від 14 червня 2019 року.

Головне управління ДПС у м. Києві листом від 17 жовтня 2019 року №5403/1726-15-42-11-27 у зв`язку з отриманням інформації щодо здачі в оренду нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_1 витребувано інформацію та документальне підтвердження щодо здачі житла в оренду, документи, що підтверджують сплачену суму податків і зборів до бюджету.

Наказом Головного управління ДПС у м. Києві від 13 грудня 2019 року №2695 призначено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з метою дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу від надання житлового приміщення в оренду за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року.

За наслідками проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу від надання житлового приміщення в оренду платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року складено акт від 14 січня 2020 року №44/26-15-42-11-30/, яким встановлено порушення:

- ст.179 з урахуванням пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, а саме: неподання до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДПС у м. Києві податкової декларації про майновий стан і доході за 2018 рік;

- пп. "а" п. 176.1 ст. 176, п. 44.1, 44.3 ст. 44 ПК України - не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- пп. 170.1.5 п. 170.1 ст. 170 з урахуванням пп. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164 ПК України - не задекларовано дохід від надання житлового приміщення в оренду, що підлягає оподаткуванню, за 2018 рік, на загальну суму 60500,00 грн та, відповідно, занижено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 10890,00 грн;

- п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України - не нараховано та не сплачено до бюджету військовий збір у сумі 907,50 грн.

Не погоджуючись з висновками акта перевірки від 14 січня 2020 року №44/26-15-42-11-30/ позивачем направлено до Головного управління ДПС у м. Києві заперечення від 22 січня 2020 року.

Головне управління ДПС у м. Києві листом від 03 лютого 2020 року №5587/Г/26-15-42-11-27 висновки акта перевірки залишено без змін, а заперечення до акта перевірки - без задоволення.

На підставі акта перевірки від 14 січня 2020 року №44/26-15-42-11-30/ Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 06 лютого 2020 року № яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 1104,38 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 907,50 грн та за штрафними санкціями 226,88 грн.;

- від 06 лютого 2020 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 13620,50 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 10890,00 грн та за штрафними санкціями 2722,50 грн.;

- від 06 лютого 2020 року №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 170,00 грн.

- від 06 лютого 2020 року № до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510,00 грн.

Вважаючи протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення позивач звернулась до суду з позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачем фактично отримано орендну плату за квартиру відповідно до договору оренди у розмірі, який зазначений в акті перевірки. При цьому, сам лише факт укладення договору оренди квартири не є свідченням отримання доходу позивачкою, приймаючи до уваги повідомлені нею обставини щодо несплати ОСОБА_2 орендної плати та наявність заборгованості.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).

Відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп. 163.1.1); доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання) (пп. 163.1.2).

Підпунктом 164.2.5 п. 164.2 ст. 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 цього Кодексу.

За приписами пп. 170.1.5 п. 170.1 ст. 170 ПК України якщо орендар є фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, особою, відповідальною за нарахування та сплату (перерахування) податку до бюджету, є платник податку - орендодавець. При цьому такий орендодавець самостійно нараховує та сплачує податок до бюджету в строки, встановлені цим Кодексом для квартального звітного (податкового) періоду, а саме: протягом 40 календарних днів, після останнього дня такого звітного (податкового) кварталу, сума отриманого доходу, сума сплаченого протягом звітного податкового року податку та податкового зобов`язання за результатами такого року відображаються у річній податковій декларації.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України" від 31 липня 2014 року №1621-VII (далі - Закон №1621-VII) ПК України, а саме - розділ XX "Перехідні положення" підрозділ 10 доповнено п. 16-1, відповідно до якого тимчасово, до 1 січня 2015 року, встановлюється військовий збір.

Положення п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України щодо строку дії військового збору були продовженні до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України (в редакції Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII, що набрав чинності з 1 січня 2015 року).

Відповідно до пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України (в редакції, що діяла до 31 грудня 2014 року) об`єктом оподаткування збором є доходи визначені статтею 163 цього Кодексу.

Підпунктом 1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України визначено, що нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Згідно з пп.пп. 1.5 і 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) військового збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 ПК України.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору є наявність факту отримання доходів.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив про те, що ОСОБА_1 у період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року отримала дохід від надання в оренду житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в загальному розмірі 60500,00 грн, що підтверджується заявою ОСОБА_2 від 18 вересня 2019 року, договором оренди нежитлового приміщення від 07 лютого 2018 року №1 та актом приймання-передачі приміщення від 08 лютого 2018 року, водночас судом першої інстанції зазначені докази не були враховані та ненадано їм оцінку.

Як вбачається зі змісту акта перевірки від 14 січня 2020 року №44/26-15-42-11-30/ ОСОБА_1 в період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, отримано дохід внаслідок здавання в оренду нерухомого майна, який підлягає декларуванню та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан та доходи згідно чинного законодавства.

Так в п.п. 2.6 - 2.7 загальних положень описової частини акта перевірки зазначено про те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено нерухоме майно, яке перебуває у власності фізичної особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

За податковою інформацією, що надійшла до ГУ ДПС у м. Києві, фізична особа ОСОБА_1 (орендар) мала взаємовідносини з фізичною особою ОСОБА_2 (орендар), що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 08 лютого 2018 року б/н.

Згідно з п. 2.8 акту, перевіркою встановлено, що фізична особа ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року фактично отримала дохід від надання в оренду житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в загальній сумі 60500,00 грн, з якого не сплачено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 18%, військовий збір у розмірі 1,5%, не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік та не надано Книгу обліку доходів і витрат.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 звернулась до начальника ГУ ДПС у м. Києві заявою від 18 вересня 2019 року, якою просила перевірити громадянку ОСОБА_1 , в якої заявниця винаймала житло з 07 лютого 2018 року по 07 вересня 2019 року, щомісячний платіж за договором складав 5500,00 грн.

Згідно з копією договору оренди нежитлового приміщення від 07 лютого 2018 року №1 укладеного між ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар), орендодавець надає, орендар приймає в строкове платне користування квартиру (п. 1.1 договору). Адреса: АДРЕСА_1 (п. 1.1.1 договору).

Об`єкт оренди передається оренду для проживання Орендаря згідно умов цього договору (п. 2.1 договору).

Розмір орендної плати за об`єкт, що орендується у цілому складає 5500 грн за місяць (п. 4.1 договору).

Орендна плата сплачується орендарем щомісячно готівкою не пізніше 07 числа кожного місяця (п. 4.2 договору).

Також апелянтом надано копію акта приймання-передачі приміщень від 08 лютого 2018 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 орендної плати за квартиру у строки та в розмірі визначеному договором від 07 лютого 2018 року №1, що свідчить про необґрунтованість висновків контролюючого органу.

Щодо посилання апелянта на те, що скріншот банківської квитанції АТ "ПриватБанк" про перерахування 07 серпня 2018 року ОСОБА_2 коштів у розмірі 5500,00 грн на рахунок ОСОБА_3 підтверджує здійснення оплати з оренди житла, то колегія суддів звертає увагу на те, що в графі призначення платежу зазначено "переказ власних коштів", а тому зазначена квитанція не підтверджує здійснення оплати саме за оренду квартири.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в межах спірних правовідносин, укладення договору оренди квартири не може бути достатнім та єдиним доказом отримання позивачем за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року доходу від орендної плати в сумі 60500,00 грн, інших доказів отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що Київським окружним адміністративним судом з метою з`ясування всіх обставин справи ухвалою від 26 липня 2023 року викликано в якості свідка ОСОБА_2 , проте остання у судове засідання 07 вересня 2023 року не з`явилась, письмових пояснень щодо обставин справи до суду не надала.

Відповідно до пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно з пп. "а", "в" п. 176.1 ст. 176 ПК України платники податку зобов`язані: вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку. Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику; подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Положеннями п. 179.1 ст. 179 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 179.2 ст. 179 ПК України відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи, зокрема, від податкових агентів, які згідно з цим розділом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу; виключно від податкових агентів незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених цим розділом.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, якими б підтверджувалась правомірність висновків контролюючого органу щодо фактичного отримання позивачкем за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року доходу від надання в оренду житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в загальній сумі 60500,00 грн, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що у позивача, не виникло обов`язку подання декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік та ведення Книги обліку доходів та витрат.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку