Справа № 200/4499/24
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

14 жовтня 2024 року Справа №200/4499/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Череповський Є.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:

скасувати та визнати протиправним:

акт службового розслідування від 20.11.2022 року відносно старшого стрільця відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_1 ;

наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 43 від 24.11.2022 року про результати службового розслідування відносно старшого стрільця відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_1 ;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити доплату старшому стрільцю відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_2 старшому солдату ОСОБА_1 суми грошового забезпечення із 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно ; щомісячної премії старшому солдату ОСОБА_1 за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 21.03.22 року по день фактичної виплати відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв`язку з порушенням терміну їх оплати, затвердженими Постановою КМУ від 21.02.2011 року № 159.

Ухвалою суду від 09 липня 2024 року позовну заяву було залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху надавши на адресу суду: обґрунтовану заяву щодо визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду, про поновлення такого строку звернення із належними доказами поважності причин його пропуску або ж надати докази, які свідчать про дотримання строку звернення до суду, уточнену позовну заяву.

На виконання вказаної ухвали суду, представником позивача було надано уточнену позовну заяву та клопотання про поновлення строку звернення до суду обгрунтоване тим, що позивач є військовослужбовцем за призовом військової частини НОМЕР_2 . Крім того, позивач приймає участь у бойових діях з самого початку Антитерорестичної операції - з 2014 року, про що надаємо довідки. Позивач та його представник категорично не згодні з тим твердженням, що позивач проявляв халатність, не дбаючи про своєчасність звернення до суду. Позивач як бойовий офіцер весь цей час воював. Так , він не уточнював з якого приводу він надає пояснення. На той момент , як і зараз, перед ним стоять бойові задачі з порятунку наших з Вами життів. Про існування Наказу та Акту позивач дізнався тільки з відповіді на адвокатський запит, яку отримав 28.06.2024 року. Так, він надавав пояснення, але в силу того, що солдат був зайнятий виконанням своїх військових обов`язків з захисту Батьківщини, йому було абсолютно не до уточнень навіщо він це робить. В нього немає юридичної освіти і він в той момент послугами адвоката не користувався. На Акті та Наказі жодного підпису позивача про обізнаність про проведення службового розслідування відносно нього немає. З Наказом він ознайомлений не був.

Ухвалою суду від 16.07.2024 року було прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі №200/4499/24. Призначено розгляд адміністративної справи №200/4499/24 по суті за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

При цьому, судом було зазначено, що питання дотримання позивачем строку звернення до суду, а в разі, якщо такий строк пропущено, поважність причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, будуть вирішені судом на стадії судового розгляду після встановлення відповідних фактичних обставин на підставі наданих відповідачем доказів.

Відповідачем на адресу суду, було надано відзив на позов в якому зокрема останній заперечував проти поважності причин з яких позивачем було пропущено строк звернення до суду з цим позовом.

Дані заперечення відповідача були вмотивовані наступним, що вислів представника позивача щодо документів на підставі яких останнього було притягнуто до відповідальності - Про існування Наказу та Акту ОСОБА_1 узнав тільки з відповіді на адвокатський запит. є неправдивим, оскільки Позивач самостійно надавав пояснення, в порядку передбаченого Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608, а також був ознайомленим із наказом про результати службового розслідування, що підтверджується аркушем ознайомлення.

На вказані заперечення представником позивача було надано відповідь на відзив та пояснення, в яких зокрема було зазначено, що до матеріалів відзиву наданий акт доведення до особового складу наказів командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) № 43 від 24.11.2022 року. Сам аркуш доведення не містить: повних реквізитів Наказу до якого він складений. Аркуш доведення місить номер наказу (№43) та дату прийняття Наказу - 24.11.2022 року. Жодного нагадування проте, що аркуш доведення до Наказу № 43 від 24.11.2022 року "про результати службового розслідування". Аркуш доведення не містить дати доведення, а в даному випадку всі припущення не допустимі. У відповідності до п. 2 глави IV "Прийняття рішення за результатами службового розслідування", Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). В даному випадку відсутня дата доведення. Копію Акта службового розслідування відносно ОСОБА_1 та Наказу № 43 від 24.11.24 року отримала адвокат Цибрій Т.В. шляхом звернення до ДБР з адвокатським запитом і одразу ж звернулась до суду з метою оскарження.

Розглянувши матеріали позовної заяви та заперечення надані відповідачем щодо поновлення строку звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду, суд ухвалою від 13 вересня 2024 року у задоволенні клопотання представника Позивача про поновлення строку звернення до суду від 11.07.2024 року - відмовив.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, - залишив без руху.

Надано позивачу строк в 5 (п`ять) днів з дня отримання цієї ухвали для надання на адресу суду належних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, окрім тих, які вже надавались представником позивача на усунення недоліків позовної заяви, відповідно до ухвали суду від 09 липня 2024 року та з урахуванням заперечень наданих відповідачем по справі щодо строку звернення з даним адміністративним позовом.

Представником позивача 08.10.2024 року на адресу суду була надана заява, в якій заперечував проти доводів відповідача викладених у відзиві з підстав аналогічних тим, що вже були зазначені представником позивача у відповіді на відзив та пояснення також просив скасувати повторну ухвалу про витребування доказів, винести Рішення, яким позовні вимоги Позивача задовільнити в повному обсязі.

Належних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, ані позивачем, ані його представником у строк визначений судом в ухвалі від 13 вересня 2024 року станом на 14.10.2024 року до суду надано не було.

Суд, ще раз зазначає, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує право особи на звернення до суду за захистом. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно із частинами першою та другою статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не повинні перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Оцінюючи обставини звернення позивача з позовом до суду з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, суд констатує, що встановлені законом строки звернення до суду адміністративної юрисдикції, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

Досліджуючи питання коли позивач дізналася про порушення своїх прав, суд встановив, що позивач ще на прикінці 2022 року знав про наявність усіх оскаржуваних ним у цій позовній заяві нормативно-правових актів.

Положеннями частини п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому, позовна заява була подана представником позивача до суду лише у липні 2024 року.

Суд вважає, що ні позовна заява, ні первинна заява про поновлення строку звернення, ні заява подана представником позивача після винесення відповідної ухвали 13.09.2024 року не містять відомостей про обставини непереборної сили, які не залежали від її волі та унеможливлювали своєчасне звернення до суду чи інших об`єктивних перешкод для цього.

Отже, у цій справі позивач не довів та суд не встановив існування чинників та умов які не залежали від волі позивача та реально перешкоджали йому реалізувати право на судовий захист у визначений процесуальним законом строк.

У постанові від 20 листопада 2019 року у справі №9901/405/19 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

За відсутності будь-яких переконливих та логічних з погляду стороннього спостерігача підкріплених доказами пояснень щодо пасивної поведінки ОСОБА_1 протягом досить тривалого часу від дня коли він дізнався про порушення своїх прав, суд не має підстав вважати поведінку позивача у контексті його мотивів про поновлення процесуальних строків раціональною, послідовною та добросовісною, а стверджуванні ним перешкоди в реалізації його прав - дійсними, реальними та доведеними.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд зауважує, що ключове значення при вирішенні питання поважності причин пропуску звернення до суду має насамперед добросовісна і послідовна поведінка позивача за наявності об`єктивних чинників, що перешкоджали реалізації права на звернення до суду у визначений процесуальним законом строк. Попри це, наведені представником позивача мотиви самі собою жодним чином не виправдовують пасивної поведінки позивача, безпідставності його тривалого зволікання зі зверненням до суду із цим позовом за відсутності будь-яких реальних перешкод для цього.

Представник позивача не навів жодних аргументів, які б переконливо вказували на те, що позивач коли дізнався про порушення своїх прав, дійсно не мав можливості звернутися до суду, а зробив це одразу, отримавши таку змогу. З урахуванням такого надміру тривалого строку зазначені обставини мають бути дійсно вагомими і доведеними, проте під час судового розгляду їх існування не підтвердилося.

Приписами ч.3 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

При викладених вище обставинах, суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 123, 240, 248, 256, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки: http://court.gov.ua/).

Суддя Є.В. Череповський