Справа № 380/16462/24
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2024 рокусправа № 380/16462/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кухар Н.А., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі,-

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з позовом до Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка,1 ) в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці «Про звільнення ОСОБА_2 » від 26.06.2024 №928-о;

- поновити ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Угринів» Львівської митниці;

- стягнути з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення рішення судом першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого - суддю Кухар Н.А.

Ухвалою від 01 серпня 23024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що 26.06.2024 року відповідачем видано наказ №928-0 «Про звільнення ОСОБА_2 » про припинення державної служби та звільнено 30 червня 2024 року ОСОБА_1 із займаної посади державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Угринів» Львівської митниці, відповідно до абзацу другого частини першої статті 85 Закону України «Про державну службу», у зв`язку із закінченням строку, на який укладено контракт про проходження державної служби від 29.06.2021 №369 та строку призначення на посаду державної служби, підстава - абзац другий, п`ятий пункту 21, пункт 25 контракту про проходження державної служби від 29.06.2021 №369. 25 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Львівської митниці із заявою від 25.06.2024, тобто ще до закінчення строку дії Контракту про проходження державної служби №369 від 29.06.2021 року, в якій ставилось питання про продовження строку його дії, оскільки жодних підстав, які б обумовили неможливість продовження строку дії контракту, не було. При цьому, 28 червня 2024 року ОСОБА_1 отримав від Львівської митниці лист №7.4-1/12-01//17943 від 28.06.2024, яким був повідомлений, про припинення державної служби та звільнення із займаної посади. Наведене свідчить про те, що Львівською митницею взагалі не вирішувалось питання про продовження строку дії укладеного із ОСОБА_1 контракту, що було ініційоване позивачем ще до його звільнення. Не зважаючи на приписи закону, жодного повідомлення/попередження про наступне вивільнення не пізніше, ніж за 30 календарних днів ОСОБА_1 від Львівської митниці не отримував.

Відповідач скерував на адресу суду відзив на позов, у якому позов не визнав, зазначив, що із наказу Львівської митниці від 29.06.2021 року № 24-о «По особовому складу», видно, що ОСОБА_1 був переведений на посаду державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Угринів» Львівської митниці, шляхом укладення контракту про проходження державної служби. Питання щодо протиправності даного наказу позивачем не піднімається і не піднімалось. Контракт виконувався обома сторонами угоди і не піддавався змінам. Пунктом 26 контракту про проходження державної служби № 369 від 29.06.2021 року, передбачено строк дії цього контракту, а саме з 01.07.2021 по 30.06.2024. Позивач самостійно укладав контракт та самостійно вписував свої реквізити в контракт, тому підписуючи контракт йому було відомо, на який строк такий укладено. Окрім того, контракт про проходження державної служби № 369 від 29.06.2021 року був укладений відповідно до Порядку укладення контрактів про проходження державної служби, затвердженого постановою КМУ від 17.06.2020 року №494. Відповідно до пункту 21 контракту від 29.06.2021 № 369 дія контракту припиняється, серед іншого, у разі закінчення строку, на який укладено цей контракт. Аналіз вищевикладених положень законодавства дає підстави для висновку, що суб`єкту призначення надано право на припинення чи продовження дії контракту про проходження державної служби. Оскаржуваний наказ від 26.06.2024 р. № 928-о прийнятий Львівською митницею правомірно, з дотриманням встановленої чинним законодавством процедури його видання, а відтак відсутні підстави для визнання протиправним та скасування вищевказаного наказу. Звертають увагу суду, що позивач погодився із умовами контракту, усвідомлював та передбачав наслідки неналежного його виконання, про що свідчить проставлений ним власноруч підпис. Разом з тим, Митним кодексом України, Законом та самим контрактом визначені обставини, за наявності яких може йти мова про продовження дії контракту про проходження державної служби, а саме за умови належного виконання державним службовцем контракту, тобто передбачається право роботодавця на власний розсуд визначати певні обставини такими, що свідчать про належне виконання контракту державним службовцем. Отже, роботодавцеві надано право самостійно визначати належне виконання контракту державним службовцем. Враховуючи викладене просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідач не врахував, що у даній справі оскаржується не контракт про проходження державної служби №369, за яким ОСОБА_1 був призначений на посаду державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Угринів» Львівської митниці, а наказ Львівської митниці «Про звільнення ОСОБА_2 » від 26.06.2024 №928-о. Більш того, суть позовної заяви зводиться до того, що Львівською митницею не вирішувалось питання про продовження строку дії укладеного із ОСОБА_1 контракту, яке було ініційоване позивачем ще до звільнення. Водночас, 25 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Львівської митниці із заявою від 25.06.2024, тобто ще до закінчення строку дії Контракту про проходження державної служби №369 від 29.06.2021 року, в якій ставилось питання про продовження строку його дії, оскільки жодних підстав, які б обумовили неможливість продовження строку дії контракту, не було. При цьому, 28 червня 2024 року ОСОБА_1 отримав від Львівської митниці лист №7.4-1/12-01//17943 від 28.06.2024, яким був повідомлений, що наказом Львівської митниці від 26.06.2024 року №928-0 «Про звільнення ОСОБА_2 » ним припинено державну службу та звільнено із займаної посади. В свою чергу, Типова інструкція з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 р. №55, а саме пункт 94, не виключає можливості скасування відповідного наказу суб`єктом його видання у разі зміни обставин, що передували виданню такого наказу. Отже, митний орган повністю проігнорував подану ОСОБА_1 заяву від 25.06.2024 року та абсолютно не взяв до уваги надані пояснення та прохання. Зокрема, митний орган абсолютно нічим не обґрунтував своє рішення не продовжувати контракт про проходження державної служби із ОСОБА_1 , а таких підстав і не було, зважаючи на належне здійснення своїх посадових обов`язків позивачем під час проходження державної служби. Відповідачем порушено норми ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України.

Представником відповідача подано додаткові пояснення у справі, у яких зазначено, що твердження позивача про не розгляд його заяви про продовження контракту є безпідставним та не відповідає фактичним обставинам справи, а також спростовується письмовими доказами, оскільки на заяву від 25.06.2024, яка надійшла у Львівську митницю 26.06.2024, невідкладно було надано відповідь від 26.06.2024 №7.4-1/12-01/10/17780. Про скерування цієї відповіді адвоката позивача було повідомлено листом Львівської митниці від 28.06.2024 № 7.4-1/12-01/8.19/17996. Львівська митниця направила на адресу місця проживання/перебування (фактичного проживання) - АДРЕСА_2 , що підтверджується списком згрупованих відправлень «Рекомендований лист» від 27.06.2024 (№ відправлення (ШКІ) - 009). Проте, відповідь Львівської митниці № №7.4-1/12-01/10/17780 не була вручена позивачу та 16.07.2024 була повернута за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання. ОСОБА_1 було відмовлено у продовженні Контракту про проходження державної служби №369 від 29.06.2021, так як в період роботи стосовно нього було порушено 3 дисциплінарні провадження. Отже, відповідно до ч. 4 ст. 9-1 Закону України «Про державну службу» презюмується, що документ доведений до відома на 5-ий календарний день з моменту його відправлення - 01.07.2024. Митним кодексом України, Законом України «Про державну службу» та самим контрактом визначені обставини, за наявності яких може йти мова про продовження дії контракту про проходження державної служби, а саме за умови належного виконання державним службовцем контракту, тобто передбачається право роботодавця на власний розсуд визначати певні обставини такими, що свідчать про належне виконання контракту державним службовцем. Отже, роботодавцеві надано право самостійно визначати належне виконання контракту державним службовцем. Посилається на постанови Верховного Суду, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача подав до суду додаткові пояснення, у яких зазначив, що одне з дисциплінарних проваджень було закрито у зв`язку із відсутності доказів вчинення ОСОБА_3 проступку. Щодо інших двох проваджень, то жодних доказів того, що Львівською митницею були видані накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , з якими його ознайомлено, відповідач не надав. Долучений до додаткових пояснень від 11.09.2024 лист Львівської митниці №7.4- 1/12-01/10/17780 від 26.06.2024 був надісланий на адресу АДРЕСА_3 . Однак, адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_4 . Зазначає, що ОСОБА_1 отримав від Львівської митниці лист №7.4- 1/12-01//17943 від 28.06.2024, яким був повідомлений про звільнення. Цей лист був йому відправлений посадовою особою Львівської митниці на адресу електронної пошти ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Таким чином, даний лист був отриманий позивачем не у зв`язку скеруванням його поштовим зв`язком. Водночас, долучений до додаткових пояснень від 11.09.2024 лист Львівської митниці №7.4-1/12-01/10/17780 від 26.06.2024 був надісланий лише в твердому примірнику не на адресу реєстрації місця проживання ОСОБА_4 . Наведене свідчить про те, що відповідач свідомо та цілеспрямовано мав на меті не доводити до відома позивача зміст листа Львівської митниці №7.4-1/12-01/10/17780 від 26.06.2024. Як наслідок, видається незрозумілим, чому практично з кожним третім працівником Львівської митниці, який вчинив дисциплінарний проступок та був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, було продовжено контракт про проходження державної служби. Водночас, ОСОБА_1 було відмовлено у продовженні Контракту про проходження державної служби №369 від 29.06.2021 та надалі звільнено з причини того, що в період роботи позивача стосовно нього ніби то було порушено три дисциплінарні провадження, і ніби то двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Ще одним прикладом не застосування субсидіарного законодавства про працю, є звільнення позивача в період перебування у відпустці по догляду за дитиною. Так, починаючи з березня 2024 року ОСОБА_1 перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а саме до 19 листопада 2026 року (даний факт не заперечується відповідачем, наказ про відпустку наявний у відповідача). Звільнення працівника, який перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з ініціативи роботодавця під час дії воєнного стану, є прямим та грубим порушенням законодавства про працю та є самостійною підставою для визнання наказу про звільнення протиправним і поновлення на роботі. Просить позов задоволити.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

29 червня 2021 року між Львівською митницею в особі в.о. начальника митниці ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено Контракт про проходження державної служби №369. За даним контрактом ОСОБА_1 призначається на посаду державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Угринів» Львівської митниці. Згідно із п. 26 Контракту №369 від 29.06.2021 року, строк дії цього контракту з 01.07.2021 р. по 30.06.2024 року.

26 червня 2024 року наказом Львівської митниці №928-0 «Про звільнення ОСОБА_2 » припинено державну службу та звільнено 30 червня 2024 року ОСОБА_1 із займаної посади державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Угринів» Львівської митниці, відповідно до абзацу другого частини першої статті 85 Закону України «Про державну службу», у зв`язку із закінченням строку, на який укладено контракт про проходження державної служби від 29.06.2021 №369 та строку призначення на посаду державної служби. Підстава - абзац другий, п`ятий пункту 21, пункт 25 контракту про проходження державної служби від 29.06.2021 №369.

Вважаючи наказ протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях. Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 5 Закону України №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 31-1 Закону України «Про державну службу», з особою, яка призначається на посаду державної служби, може бути укладено контракт про проходження державної служби відповідно до пункту 3 частини другої статті 34 цього Закону в порядку, що затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Згідно ч. 12 ст. 31-1 Закону України «Про державну службу», дія контракту про проходження державної служби припиняється: 1) у разі закінчення строку, на який укладено контракт; 2) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін; 3) за ініціативою суб`єкта призначення або керівника державної служби - у разі невиконання або неналежного виконання державним службовцем умов контракту; 4) у разі припинення державної служби з підстав, визначених частиною першою статті 83 цього Закону.

При цьому, згідно п. 2 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу», державна служба припиняється у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону).

Згідно ч. 1 ст. 85 Закону України «Про державну службу», у разі призначення на посаду державної служби на певний строк державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку. У разі призначення на посаду державної служби з укладанням контракту про проходження державної служби державний службовець звільняється з посади в останній день строку дії контракту.

Згідно ч. 13 ст. 31-1 Закону України «Про державну службу», дія контракту про проходження державної служби, за умови належного його виконання державним службовцем, може бути один раз продовжена за угодою сторін на той самий строк шляхом підписання сторонами відповідних змін до контракту.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Трудове законодавство встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40 КЗпП України заборона звільнення працівника в період перебування у відпустці.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про порушення зазначених гарантій, застосовуваних під час реалізації процедури звільнення працівника та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

У рішенні Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року у справі № 6-р(ІІ)/2019, Другий сенат Конституційного Суду України визнав положення частини третьої статті 40 КЗпП України такими, що відповідають Конституції України (є конституційними).

Рішення Конституційного Суду України мотивовано тим, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно інших категорій.

Отже, положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) .

Із долученої до справи копії наказу № 442-кв від 26.03.2024 судом встановлено, що позивачу надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ст.18 Закону України «Про відпустки» з 28 березня 2024 по 19 листопада 2026 року на 967 днів.

Судом встановлено, що позивача було звільнено з посади у період перебування у відпустці, чим порушено гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, а отже наказ Львівської митниці «Про звільнення Гнідця Романа» від 26.06.2024 №928-о підлягає скасуванню.

За приписами статті 235 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, враховуючи встановлення судом факту незаконного звільнення позивача, з метою належного захисту його прав та інтересів, він підлягає поновленню на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Угринів» Львівської митниці з 01 липня 2024 року.

Решта доводів та аргументів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Також, виходячи з наведених норм та встановлених обставин, позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 липня 2024 року по день ухвалення судового рішення.

Середній заробіток визначається відповідно до ч. 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі також - Порядок).

Відповідно до 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Позивачем надано суду довідку від 07.10.2024 № 200/7.4-22/51, відповідно до якої середньомісячна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи складає 22 872,25 грн., середньоденна заробітна плата - 1524,82грн.

Суд приходить висновку, що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2024 року (наступний день за днем звільнення) по 14 жовтня 2024 року (день ухвалення рішення про поновлення на роботі) у розмірі 115 886,32 грн. (76 робочих днів х 1524,82грн .).

Беручи до уваги вищевикладене, оскаржувані в межах розгляду даної справи накази не можуть вважатись такими, що прийняті з урахуванням критеріїв, визначених ч. 2 статті 2 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та позов слід задоволити.

Згідно з п.п. 2 та 3 ч. 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на службі в поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Зважаючи на те, що при зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не стягується.

Керуючись положеннями статей 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 241 - 246, 250, 255, 371 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі - задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці «Про звільнення ОСОБА_2 » від 26.06.2024 №928-о.

Поновити ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Угринів» Львівської митниці з 01 липня 2024 року.

Стягнути з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 115 886,32 ( сто п`ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість грн.32 коп) грн. без врахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Допустити до негайного виконання судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Угринів» Львівської митниці з 01 липня 2024 року та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 22872,25 ( двадцять дві тисячі вісімсот сімдесят дві грн.25 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

Позивач : ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Львівська митниця (79000, м. Львів, вул. Костюшка,1 ).

СуддяКухар Наталія Андріївна