Справа № 420/19796/24
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області №1446 від 06.06.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Білгород- Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області», яким до капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області №921 о/с від 21.06.2024 «По особовому складу», яким капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції);

- поновити капітана поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області з 21.06.2024;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу капітана поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області з 21.06.2024 по день ухвалення рішення суду;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області з 21.06.2024 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 (один) місяць;

- стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Ухвалою суду від 01.07.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

06.08.2024 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позовні вимоги викладені наступним чином:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області №1446 від 06.06.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області», яким до капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, з урахуванням змін внесених наказом №1864 від 20.07.2024;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області №921 о/с від 21.06.2024 «По особовому складу», яким капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції);

- поновити капітана поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області з 21.06.2024;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу капітана поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області з 21.06.2024 по день ухвалення рішення суду;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області з 21.06.2024 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 (один) місяць;

- стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

У підготовчому судовому засіданні 07.08.2024 року прийнято до розгляду заяву позивачки про уточнення позовних вимог від 06.08.2024 року, відкладено судове засідання на 27.08.2024 року для надання відповідачу можливості ознайомитись з уточненими позовними вимогами.

27.08.2024 року підготовче судове засідання перенесено на 04.09.2024 року у зв`язку з відсутністю електроенергії в будівлі суду, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

У підготовче судове засідання 04.09.2024 року сторони не з`явились, судом вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 23.09.2024 року.

У судове засідання 23.09.2024 року сторони не з`явились, повідомлялись належним чином та своєчасно, представниками позивачки та відповідача подані клопотання про перенесення судового засідання. Судом вирішено продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що під час проходження служби на підставі наказу №1200 від 13.05.2024 відносно неї призначено службове розслідування. Дисциплінарне провадження відносно позивачки здійснювали оперативні співробітники ВМЗК Одеського управління ДВБ НПУ, які попередньо користуючись повноваженнями слідчого приймали активну участь у проведенні досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000227 від 18.07.2023, на підставі матеріалів якого ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про недотримання вимог ч. 4 ст. 15 Дисциплінарного статуту НПУ в розрізі заборони включення до складу дисциплінарної комісії осіб, зацікавлених у результатах розслідування. Також позивачка зазначає, що дисциплінарною комісією в рамках службового розслідування не було здобуто будь-яких доказів на підтвердження в діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, в результаті чого, винятково з огляду на проміжні результати досудового розслідування, всупереч презумпції невинуватості, позивачку притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. Позивачка наголошує, що не розголошувала стороннім особам жодної конфіденційної інформації, а переглядала інформацію в базі ІПНП на прохання співробітників ВКП Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, які надавалися переважено в усній формі й не супроводжувались наданням будь-яких процесуальних документів, а тому позивачка не могла припустити, що в послідуючому може статися витік такої інформації. Крім того позивачка зазначає, що порушено її право на захист, оскільки не повідомлено на підставі яких зібраних в ході службового розслідування доказів її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а також за які конкретні дії. Також вказує, що висновок за результатами службового розслідування був затверджений 05.06.2024, в той час як наказ №1864, яким внесено зміни до наказу №1446 від 06.06.2024 постановлений 20.07.2024, тобто поза межами процедури дисциплінарного провадження. Якщо проаналізувати зміст наказу №1864 від 20.07.2024, то очевидним видається, що він не містить будь-якої правової підстави, з огляду на яку останній був постановлений. Зміст такого наказу фактично зводиться до інкримінування не лише інших порушень норм діючого законодавства, в порівнянні з наказом №1446 від 06.06.2024, але й до фактичного викладу інших обставин інкримінованого ОСОБА_1 дисциплінарного проступку. Відтак, наказ №1864 від 20.07.2024 про внесення змін до наказу №1446 від 06.06.2024 не відповідає змісту висновку за результатами службового розслідування від 05.06.2024, що додатково свідчить про його незаконність.

17.07.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив, в якому представник відповідача не погоджується з викладеними у позовній заяві підставами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. 13.05.2024 року наказом начальника ГУНП в Одеській області № 1200 з метою повної та всебічної перевірки відомостей викладених в доповідній записці начальника УГІ Головного управління від 03.05.2024 року за вих.№ 55/1306, призначено службове розслідування та затверджено склад дисциплінарної комісії. Із зазначеним наказом позивачка ознайомлена 15.05.2024 року під підпис, однак будь-яких заяв (про відвід), клопотань, щодо складу комісії від позивачки не надходило. Право на захист позивачці було забезпечено шляхом опитування безпосередніх учасників подій, зокрема ОСОБА_1 (пояснення від 22.05.2024). У позивачки були відсутні службово-правові підстави для входу, опрацювання та отримання інформації з бази даних ІКС «ІПНП» щодо громадянина ОСОБА_2 та автомобілів д.н.з. НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 . Представник відповідача вказує, що позивачку було проінформовано про можливість ознайомлення з матеріалами службового розслідування та запрошено із зазначенням дати, часу, адреси, номеру кабінету, проте ОСОБА_1 не скористалась зазначеним правом. Також, після закінчення службового розслідування, представник позивачки, адвокатським запитом витребував у відповідача завірені належним чином копії матеріалів службового розслідування та інші документи. На відповідний запит відповідач надав відповідь, з допустимим розміром безкоштовних додатків у вигляді 10-ти аркушів та роз`яснив спосіб та порядок отримання запитуваних матеріалів, який встановлений статтею 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», надіслав квитанцію на оплату витрат на копіювання та друк, однак адвокат також не скористався таким правом. Також представник зазначив, що дисциплінарна комісія, під час проведення службового розслідування, в рамках наданих повноважень, опитала близько 10-ти осіб та зібрала велику кількість інших достатніх та допустимих доказів (в розумінні статей 72-76 КАС України), які підтвердили наявність дисциплінарного проступку в діях позивачки в незалежності від матеріалів, досудового розслідування. Представником відповідача також наголошено, що ОСОБА_1 допустила порушення дисципліни повторно за порушення того ж Положення про ІКС «ІПНП», у зв`язку із перевіркою відомостей у цілях не пов`язаних зі службовою діяльністю, тому застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби позивачки, як крайнього заходу дисциплінарного впливу є співмірним вчиненому позивачкою проступку. Матеріали справи не містять жодного доказу порушення процедури проведення службового розслідування відносно позивачки.

25.07.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка зазначає, що їй надано можливість ознайомитись лише з тими матеріалами, котрі стали підставою для призначення службового розслідування, а що стосується матеріалів, котрі були безпосередньо зібрані дисциплінарною комісією, й на підставі яких ОСОБА_1 в послідуючому було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, то такі матеріали відповідачем наданні не були, й більше того, у такому наданні було прямо відмовлено. Щодо недотримання ч. 4 ст. 15 Дисциплінарного статуту позивачка вказує, що оперативні працівники, які виступають на стороні обвинувачення у відповідному кримінальному провадженні, які проводять відповідні процесуальні дії, збирають докази, мають доступ до матеріалів кримінального провадження, здійснюють свою діяльність з чітко визначеною метою, маючи при цьому чітко визначені процесуальні права та обов`язки не можуть бути об`єктивними при подальшому здійсненні дисциплінарного провадження щодо однієї і тієї ж особи.

29.07.2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач не погоджується з доводами, викладеними у відповіді на відзив та зазначає, що такі спростовуються поясненнями, які наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву. Також вказує, що під час підготовки правової позиції по справі, відповідачем було встановлено, що в оскаржуваному дисциплінарному наказі, було допущено технічні описки, що було виправлено, шляхом внесення змін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 з 2015 року проходить службу в органах Національної поліції України.

03.05.2024 року на адресу начальника ГУНП в Одеській області надійшла доповідна записка начальника УГІ ГУНП в області від 03.05.2024 року вих. № 55/1306, в зазначеній записці були викладені відомості щодо порушення службової дисципліни окремими посадовими особами Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, у тому числі неналежного виконання службових обов`язків оперуповноваженими ВКП того ж підрозділу поліції капітаном поліції ОСОБА_3 , старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 та лейтенантом поліції ОСОБА_5 , зокрема збуті інформації з ІПНП України, що призвело до проведення обшуків за їх місцем мешкання та повідомленням їм про підозру у вчиненні кримінального правопорушення працівниками ТУ ДБР, розташованого у місці Києві, в рамках досудового розслідування, відомості про яке 18.07.2023 внесено до ЄРДР за № 0000227 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361-2, ч. 3 ст. 362 КК України, а також для вивчення її службової діяльності, ефективності проведення відповідної профілактичної роботи безпосереднім та прямими керівниками щодо останніх.

06.05.2024 року за вх. № 4838 до ГУНП в Одеській області надійшло Подання для усунення виявлених недоліків та вжиття відповідних заходів реагування від Одеського управління ДВБ.

В зазначеному поданні оперативний підрозділ наголошував увагу керівника ГУНП, на тому, що працівники ТУ ДБР розташованої у м. Києві, за процесуального керівництва Київської обласної прокуратури та оперативної підтримки ДВБ провели ряд процесуальних заходів (обшуки) в Білгород-Дністровському РВП Головного управління та в місцях мешкання деяких поліцейських, в тому числі і позивачки ОСОБА_1 . Всі заходи проведенні в рамках кримінального провадження № 0000227 від 18.07.2023, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 362, ч.2 ст. 361-2 КК України.

За результатами таких слідчих дій, вбачались ознаки не тільки кримінального правопорушення, але і дисциплінарного проступку з боку окремих поліцейських Білгород-Дністровського РВП ГУНП, у зв`язку із чим ОУ ДВБ клопотало перед керівником органу, призначити службове розслідування та включити до складу дисциплінарної комісії працівників ДВБ ОСОБА_6 та ОСОБА_7

13.05.2024 року наказом начальника ГУНП в Одеській області № 1200 з метою повної та всебічної перевірки відомостей викладених в доповідній записці начальника УГІ Головного управління від 03.05.2024 року за вих.№ 55/1306 щодо порушення службової дисципліни ОСОБА_1 призначено службове розслідування та затверджено склад дисциплінарної комісії, головою якої визначено підполковника поліції ОСОБА_8 .

Із зазначеним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 15.05.2024 року під підпис.

27.05.2024 року наказом начальника ГУНП в Одеській області № 1325 продовжено строк службового розслідування до 07.06.2024 року.

Під час проведення службового розслідування, в рамках наданих процесуальних повноважень, члени дисциплінарної комісії, опитали безпосередніх учасників подій (поліцейських Білгород-Дністровського РВП ГУНП в області), серед яких і ОСОБА_1 (пояснення від 22.05.2024 року).

05.06.2024 року складено Висновок службового розслідування, яким визначено, що ОСОБА_1 заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУНП в Одеській області № 1446 від 06.06.2024 року реалізовано висновок службового розслідування та за порушення вимог пунктів 1, 2 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, частини першої статті 8 та підпунктів 1, 2 частини першої статті 18, частин першої та другої статті 28, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 22, частини першої статті 24, статей 38, 43 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 2 статті 11 Закону України «Про інформацію», частини третьої статті 10, частини другої статті 14 Закону України «Про захист персональних даних», пункту 6 розділу IV Положення про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом МВС України від 03.08.2017 №676, абзацу 2,3,4,6,12 пункту 1, абзац 5 пункту 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом М України від 09.11.2016 № 1179, підпунктів 2.38, 2.39 пункту 2, підпунктів 4.5, 4.6 пункту 4 посадової інструкції, що виразилось у несанкціонованих протиправних діях із службовою інформацією, а саме її копіюванні, що призвело до витоку даних, що зберігаються і обробляються в ITC ІПНП, щодо транспортних засобів з реєстраційними номерами КА 0999 КК, НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , до оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 (0092463) застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Зазначений наказ реалізовано наказом ГУНП в Одеській області від 21.06.2024 року № 921 о/с, яким ОСОБА_1 з 21.06.2024 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Наказом ГУНП в Одеській області № 1864 від 20.07.2024 року внесено зміни до наказу ГУНП в Одеській області № 1446 від 06.06.2024 року та викладено пункт 3 наказу в новій редакції:

"3. За порушення вимог пунктів 1, 2 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, частини першої статті 8 та пунктів 1, 2 частини першої статті 18, частин першої та другої статті 28, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 22, частини першої статті 24, статей 38, 43 Закону України «Про запобігання корупції», частини другої статті 11 Закону України «Про інформацію», частини третьої статті 10, частини другої статті 14 Закону України «Про захист персональних даних», пункту 6 розділу IV Положення про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом МВС України від 03.08.2017 № 676, абзаців другого, третього, шостого, дванадцятого пункту 1, абзацу п`ятого пункту 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, підпункту 2.26 пункту 2, підпунктів 4.5, 4.6 пункту 4 посадової інструкції, що виразилось у несанкціонованих протиправних діях із службовою інформацією, а саме її копіюванні, що призвело до витоку даних, що зберігаються і обробляються в ITC ІПНП, щодо транспортних засобів з реєстраційними номерами КА 0999 КК, НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , громадянина ОСОБА_2 , до оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 (0092463) застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції".

Вважаючи вищезазначені накази ГУНП в Одеській області протиправними, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» (далі Закону №580-VIII), за приписами частини першої статті 59 якого служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У статті 18 Закону №580-VIII закріплені основні обов`язки поліцейського, відповідно до якої поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, зміст якої закріплений у статті 64 Закону №580-VIII; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, з-поміж іншого: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «;Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків.

Приписами частин першої та другої статті 19 Закону №580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут), у частині першій статті 1 якого визначено, що службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, як закріплено у частині другій статті 1 Дисциплінарного статуту, ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону №580-VIII, зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки.

У статті 11 Дисциплінарного статуту закріплено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених КУпАП. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком, як визначено у статті 12 Дисциплінарного статуту, визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин першої та другої статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (частина третя статті 13 Дисциплінарного статуту).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до частин першої-сьомої, десятої статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному КУпАП, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою. У разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Приписами частин першої, четвертої та п`ятнадцятої статті 15 Дисциплінарного статуту визначено, що проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. Забороняється включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. У разі виникнення таких обставин член дисциплінарної комісії зобов`язаний негайно письмово повідомити про це керівнику, який призначив службове розслідування. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Відповідно до частини першої статті 16 Дисциплінарного статуту, службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Також, відповідно до ч. 2 статті 16 Дисциплінарного статуту, у разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.

У висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку (частина перша статті 19 Дисциплінарного статуту).

Приписами частин третьої та восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту закріплено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія та керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Відповідно до статті 21 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування. Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначені Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 (далі Порядок №893). Відповідно до пунктів 1-2 розділу V Порядку №893, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування розпочинається з дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Пунктом 4 розділу V Порядку №893 визначено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з пунктом 7 розділу V Порядку №893 розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.

Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування. У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.

За приписами п.13 розділу V Порядку №893, поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування.

Закон, який регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних, є Закон України "Про захист персональних даних" від 1 червня 2010 року № 2297-VI. За визначенням термінів та понять, які містяться в ст.2 Закону України №2297-VI, персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована;

обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем;

одержувач - фізична чи юридична особа, якій надаються персональні дані, у тому числі третя особа; база персональних даних - іменована сукупність упорядкованих персональних даних в електронній формі та/або у формі картотек персональних даних;

володілець персональних даних - фізична або юридична особа, яка визначає мету обробки персональних даних, встановлює склад цих даних та процедури їх обробки, якщо інше не визначено законом.

Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України №2297-VI використання персональних даних працівниками суб`єктів відносин, пов`язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов`язків. Ці працівники зобов`язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов`язання чинне після припинення ними діяльності, пов`язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом.

Частиною 2 статті 14 Закону України №2297-VI передбачено, що поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення.

Положенням про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 03.08.2017 №676, визначені основні завдання, призначення, суб`єкти та структура інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», а також умови її функціонування.

Пунктом 2 розділу І Положення №676, передбачено, що інформаційно-комунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - система ІПНП) - сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обробки відомостей, що утворюються у процесі діяльності Національної поліції України та її інформаційно-аналітичного забезпечення. Система ІПНП є функціональною підсистемою єдиної інформаційної системи МВС (далі - ЄІС МВС).

Відповідно до пункту1, 2 розділу ІІІ Положення №676 інформаційними ресурсами системи ІПНП є інформація, що утворена в процесі діяльності поліції та використовується: для наповнення та підтримки в актуальному стані баз (банків) даних, які входять до ЄІС МВС та визначені статтею 26 Закону України «Про Національну поліцію»; для формування баз даних у сфері управлінських відносин, необхідних для виконання покладених на поліцію повноважень; для формування баз даних, необхідних для забезпечення щоденної діяльності поліції, у сфері трудових відносин, фінансового забезпечення, документообігу.

В інформаційних ресурсах системи ІПНП обробляється інформація, яка належить до державних інформаційних ресурсів. Така інформація не підлягає поширенню та передачі іншим особам, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах" № 80/94-ВР, умови обробки інформації в системі визначаються власником системи відповідно до договору з володільцем інформації, якщо інше не передбачено законодавством.

За визначенням понять Закону № 80/94-ВР, стаття 1, обробка інформації в системі - виконання однієї або кількох операцій, зокрема: збирання, введення, записування, перетворення, зчитування, зберігання, знищення, реєстрації, приймання, отримання, передавання, які здійснюються в системі за допомогою технічних і програмних засобів.

При цьому, "несанкціоновані дії щодо інформації в системі" це дії, що провадяться з порушенням порядку доступу до цієї інформації, установленого відповідно до законодавства. Порядок доступу до інформації в системі - умови отримання користувачем можливості обробляти інформацію в системі та правила обробки цієї інформації.

Власник системи забезпечує захист інформації в системі в порядку та на умовах, визначених у договорі, який укладається ним із володільцем інформації, якщо інше не передбачено законом, - ч.1 ст. 5 Закону України "Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах".

Власником системи ІПНП є Національна поліція України (пункт 1 розділу IV Положення №676).

Пунктом 2 розділу IV Положення №676 визначено, що адміністратором системи ІПНП є уповноважений структурний підрозділ апарату центрального органу управління Національної поліції України.

Відповідно до пунктів 3-6 розділу IV Положення №676 користувачами системи ІПНП є: посадові особи органів (підрозділів) поліції, яким в установленому порядку надано відповідні права доступу до інформації в системі ІПНП; фізичні особи та інші уповноважені посадові особи суб`єктів ЄІС МВС, яким в установленому порядку надано відповідні права доступу до інформації в ЄІС МВС.

Ідентифікація користувача та підтвердження цілісності даних, що обробляються в системі ІПНП, забезпечуються застосуванням електронного підпису або інших програмно-технічних засобів авторизації користувачів та забезпечення цілісності даних.

Кожна дія користувача щодо отримання інформації з інформаційних ресурсів системи ІПНП фіксується у спеціальному електронному архіві.

Користувачі системи ІПНП зобов`язані не розголошувати у будь-який спосіб інформацію, яка їм стала відома у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, крім випадків, передбачених законом, відповідають за достовірність інформації, що вводиться ними до відповідних інформаційних ресурсів системи ІПНП, та зобов`язані дотримуватися законодавства у сфері захисту інформації.

Отже, Положенням №676 нормативно закріплений обов`язок користувачів системи ІПНП не розголошувати отриману інформацію.

Відповідно до пункту 2 розділу І Методичних рекомендацій щодо порядку надання права доступу користувачам до інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України", затверджених головою Національної поліції України генералом поліції третього рангу Клименком Ігорем 24.01.2020, у цих рекомендаціях терміни вживаються в таких значеннях:

- логін - алфавітно-цифровий набір символів, що ідентифікує користувача в системі ІПНП. Логін має бути унікальним в межах системи ІПНП;

- пароль - секретна інформація автентифікації, що являє собою послідовність символів, які відповідають вимогам політики інформаційної безпеки;

- реєстрація користувача - процедура надання користувачу унікального ідентифікатора (логіна) в системі ІПНП.

Згідно з пунктом 1 розділу ІХ Методичних рекомендацій користувач системи ІПНП несе персональну дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність за вчинені ними діяння, що призвели до порушень прав і свобод людини, пов`язаних з обробкою інформації в системі ІПНП.

Пунктом 4 розділу ІХ Методичних рекомендацій встановлено, що користувачам системи ІПНП заборонено:

1) використовувати інформацію, отриману з системи ІПНП з приватною або будь-якою іншою, не пов`язаною з виконанням функціональних обов`язків, метою. Авторизовані користувачі системи ІПНП зобов`язані використовувати інформацію з системи ІПНП виключно в рамках законодавства;

2) фотографувати, копіювати та розповсюджувати інформацію з системи ІПНП у випадках, що не пов`язані з виконанням службових обов`язків;

3) виконувати запити щодо отримання інформації, які завідомо нададуть значний беззмістовний набір даних (наприклад: пошук усіх осіб, які мають у прізвищі літеру "а", або пошук осіб, які проживають у місті Києві);

4) використовувати для доступу до системи ІПНП не власний обліковий запис (логін та пароль);

5) в будь-яких випадках передавати свої облікові дані (логін та пароль) іншим особам, у тому числі керівникам, підлеглим працівникам підрозділів (служби).

Отже, ураховуючи вище викладені норми законодавства, суд зазначає таке.

Службова дисципліна полягає у дотриманні (виконанні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного поліцейського, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників.

Обов`язок дотримуватися етичних, правових і службово-дисциплінарних норм поведінки, загальнолюдських цінностей, які спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству, є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від посади, звання та його місцеперебування.

Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним та дією (бездіяльністю) порушника дисципліни, свідоме допущення настання несприятливих наслідків унаслідок вчинення поліцейським певних дій чи бездіяльності.

Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого вирішується питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому таке рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду дисциплінарного стягнення.

Отже, службовим розслідуванням має бути встановлено, зокрема, наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) воно було призначено.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, суд, в межах цієї справи повинен встановити: чи відбулась обробка персональних даних за відсутності повноважень, законних підстав та обґрунтованості мети такого доступу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 була посадовою особою органу поліції, якій в установленому законом порядку надано право доступу до інформації в системі ІПНП, тобто позивачка була законним користувачем цієї системи.

В ході службового розслідування було виявлено, що ОСОБА_1 здійснювала перевірки в ІПНП щодо транспортних засобів НОМЕР_2 , НОМЕР_1 , НОМЕР_3 , а також особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та надсилала таку інформацію у вигляді фото ОСОБА_11 у месенджері "WhatsApp". Таким чином, позивачка маючи доступ інформації, яка оброблюється в інформаційно-телекомунікаційній системі "Інформаційний портал Національної поліції України", володільцем яких є Національна поліція України, вчинила несанкціоновані дії, спрямовані на копіювання інформації стосовно вищезазначених транспортних засобів та особи, яка є інформацією з обмеженим доступом, створена та захищена відповідно до чинного законодавства, а шляхом направлення відповідної інформації ОСОБА_11 вчинила збут інформації з обмеженим доступом. ОСОБА_11 у свою чергу збував відповідні дані через мережу Інтернет.

Позивачка під час опитування в ході службового розслідування не спростувала здійснення запитів на перевірку транспортних засобів з реєстраційними номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_1 , НОМЕР_3 , а також осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в ІКС ІПНП.

У позовній заяві позивачка зазначила, що оскільки інформація перевірялася нею на прохання іншого співробітника Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, то вона не могла припустити, що в послідуючому може бути допущений витік такої інформації, тому вона не розголошувала стороннім особам жодної конфіденційної інформації, а також не допускала її збуту з приватною або будь-якою іншою метою.

Разом із тим, як під час проведення службового розслідування члени дисциплінарної комісії опитали безпосередніх поліцейських Білгород-Дністровського РВП ГУНП в області та встановили, що жоден з керівників ОСОБА_1 , не зазначив (не підтвердив), що у позивачки були службово-правові підстави для входу, опрацювання та отримання інформації з бази даних ІКС «ІПНП», щодо громадянина ОСОБА_2 та автомобілів д.н.з. НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 . Зазначені особи не проходили, як фігуранти по жодній ОРС або дорученню органу досудового розслідування та дізнання. Перелічені вище автомобілі, також не фігурували в жодній ОРС або дорученню органу досудового розслідування та дізнання.

Водночас, позивачкою було підписано зобов`язання про дотримання вимог по нерозголошенню відомостей добутих в результаті роботи в інформаційно-телекомунікаційних системах.

Враховуючи зазначене суд зауважує, що позивачка, будучи особою, що взяла на себе певні зобов`язання мала розуміти та усвідомлювати, що безконтрольний вхід (на виконання прохань інших співробітників без підтверджуючих документів) до системи та отримання/розповсюдження відповідних відомостей навіть іншим співробітникам є незаконним та протиправним. Позивачка могла й повинна була припустити, що при безпідставній передачі інформації іншим особам існує вірогідність її витоку.

Щодо доводів позивачки про порушення її права на захист під час проведення службового розслідування, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 18 Дисциплінарного статуту чітко встановлено, що право на захист особи під час проведення службового розслідування забезпечується шляхом надання останньою пояснення, що було виконано відповідачем під час службового розслідування та підтверджується поясненнями ОСОБА_1 від 22.05.2024 року.

Крім того, листом від 20.05.2024 року №2/1-0269 ГУНП в Одеській області повідомило, що з матеріалами службового розслідування, які стали підставою для призначення, позивачка могла ознайомитись 22.05.2024 року о 10.00 год. за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, буд. 12, каб. №323, однак позивачка не забажала ознайомлюватись з матеріалами службового розслідування у запропонований законом спосіб, що свідчить не про допущення відповідачем порушення права на захист позивачки, а про її нехтування правом на ознайомлення.

Суд критично ставиться до доводів позивачки про заінтересованість членів дисциплінарно комісії, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Дисциплінарного статуту забороняється включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. У разі виникнення таких обставин член дисциплінарної комісії зобов`язаний негайно письмово повідомити про це керівнику, який призначив службове розслідування.

Обшук 06.12.2023 у службовому кабінеті Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області проводився не оперативниками ДВБ НПУ, а прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних справах слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської обласної прокуратури ОСОБА_12 , тобто залучені оперативні співробітники не переймали на себе повноваження слідчого у кримінальному провадженні № 0000227 від 18.07.2023, такі дії відповідають процесуальним нормам встановленим в статті 236 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 КПК України ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором тобто повторно нівелюється твердження з приводу безпосереднього проведення обшуку співробітниками ДВБ НПУ.

Працівники ДВБ НПУ у розумінні положень 41 КПК України є виключно виконавцями доручень дізнавача/слідчого/прокурора, й не є суб`єктом прийняття жодних процесуальних рішень в рамках розслідування кримінального провадження, а отже й не можуть жодним чином впливати на його хід.

У відповідності до положень частини 2 статті 41 КПК України, встановлено, що під час виконання доручень слідчого, дізнавача, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого. Співробітники оперативних підрозділів - не мають права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора.

Суд погоджується з доводами відповідача, що позивачка жодним чином не обґрунтувала та документально не довела, у чому саме полягає зацікавленість зазначених нею працівників ДВБ НПУ, що могло стати підставою для їх виключення із складу дисциплінарної комісії.

Крім того, ані позивачка, ані згадані працівники не повідомляли голову дисциплінарної комісії про можливу зацікавленість тих чи інших осіб, жодного клопотання/заяви про відвід членам комісії до ГУНП в Одеській області не надходило.

Таким чином, враховуючи, що на момент проведення службового розслідування ані позивачка, ані її представник, ані інші особи відносно яких проводилось службове розслідування не звернулись із скаргами/клопотаннями про відвід зазначених працівників ДВБ НПУ, маючи таку можливість, всі припущення позивачки про зацікавленість членів дисциплінарної комісії є хибними.

Стосовно доводів позивачки, що відповідачем не здобуто будь-яких доказів на підтвердження в діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, в результаті чого, винятково з огляду на проміжні результати досудового розслідування, всупереч презумпції невинуватості, позивачку притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, суд зазначає наступне.

ГУНП в Одеській області процесуально не уповноважено оголошувати підозри позивачці в рамках кримінального провадження. Досудове розслідування по вказаному провадженню проводиться у відповідності до вимог статей 214, 216 КПК України відповідним органом. Окрім того, відповідачем в оскаржуваних наказах не інкриміновано позивачці порушення вимог/норм КК України, тому наголошення позивачки на презумпцію невинуватості є безпідставним та необґрунтованим.

Також суд зауважує, що дисциплінарною комісією зібрано достатні, достовірні, допустимі та належні докази, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку в незалежності від матеріалів досудового розслідування.

Суд не погоджується також з доводами позивачки, що встановлення порушень нею норм Закону України "Про запобігання корупції" можливе було б лише у випадку наявності постанови у справі про адміністративне правопорушення або ж вироку в рамках кримінального провадження.

Як вбачається з наказу про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності №1446 від 06.06.2024, з урахуванням змін внесених наказом №1864 від 20.07.2024 року, встановлено порушення ОСОБА_1 статті 22, частини першої статті 24, статей 38, 43 Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно до статті 22 Закону України "Про запобігання корупції" особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України "Про запобігання корупції" особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: 1) відмовитися від пропозиції; 2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; 3) залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; 4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Статті 38 та 43 Закону України "Про запобігання корупції" визначають, що особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, під час виконання своїх службових повноважень зобов`язані неухильно додержуватися вимог закону та загальновизнаних етичних норм поведінки, бути ввічливими у стосунках з громадянами, керівниками, колегами і підлеглими.

Особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, не розголошують і не використовують в інший спосіб конфіденційну та іншу інформацію з обмеженим доступом, що стала їм відома у зв`язку з виконанням своїх службових повноважень та професійних обов`язків, крім випадків, встановлених законом.

Наведені норми права, встановлюють алгоритм антикорупційних дій будь-якому поліцейському та сурове дотримання загально визначених норм етичної поведінки. Матеріалами службового розслідування, достатньо доведено порушення інкримінованих норм, у розрізі дисциплінарного проступку ОСОБА_1 .

Позивачка наголошуючи на відсутності постанови суду про адміністративне правопорушення або ж вироку суду нівелює інститут дисциплінарної відповідальності як окремого виду юридичної відповідальності, та хибно акцентує увагу суду, що таке встановлення можливе лише за порушення, які встановленні в КУпАП (адміністративна) та ККУ (кримінальна).

Суд критично оцінює такі доводи позивачки, оскільки склад вчиненого нею дисциплінарного проступку та її вина встановлені дисциплінарною комісією та детально описані у Висновку службового розслідування і полягають у недотриманні основоположних принципів, які закріплені у вищевказаних законодавчих актах України, зокрема: верховенства права, законності, відкритості та прозорості, справедливості та рівності; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; бути прикладом дотримання Конституції та законів України, інших нормативно - правових актів, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, професійно-етичних вимог, основних принципів професійної діяльності та правил поведінки поліцейських».

Встановлені в ході службового розслідування обставини, які зумовили висновок про порушення ОСОБА_1 службової дисципліни та вчинення дисциплінарного проступку, який дискредитує та підриває авторитет поліції, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 804/4096/17 зазначав, що притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (пункт 10 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»), є окремими підставами для звільнення зі служби в поліції та припинення служби в поліції, не пов`язаними із притягненням особи до дисциплінарної відповідальності (пункт 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»).

Акцентуючи увагу на тому, що Закон України «Про Національну поліцію» виокремлює зазначені підстави для звільнення зі служби в поліції, Верховний Суд у справі №804/4096/17 мав на меті звернути увагу, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 480/2696/22, відповідно до якої підставою для застосування визначених у статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, є вчинення дисциплінарних проступків (дій, що порушують службову дисципліну), а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.

Суд не бере до уваги доводи позивачки про те, що оскільки вина позивачки у вчиненні адміністративного чи кримінального правопорушення є недоведеною в суді, то відсутні підстави для притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

З огляду на правове визначення таких понять як «дисциплінарний проступок» та «злочин», рішення по кримінальному провадженню не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у вказаному випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі положень Кримінального кодексу України.

З урахуванням положень частини 2 статті 5 Дисциплінарного статуту, притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності є самостійним юридичним наслідком, який настає у разі скоєння ним дисциплінарного проступку. Обставини, що передували притягненню особи до даного виду відповідальності, можуть потягнути за собою настання інших наслідків у вигляді адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, але це не може слугувати підставою для звільнення працівника поліції саме від дисциплінарної відповідальності.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 804/6242/17.

Суд зазначає, що у межах розгляду цієї справи не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях позивачки при вчиненні нею адміністративного або кримінального правопорушення, а надається правова оцінка наявності або відсутності вчинення нею саме дисциплінарного проступку та, відповідно, оцінка обґрунтованості та законності висновків відповідача про порушення позивачкою службової дисципліни, що має наслідком застосування дисциплінарного стягнення.

При цьому наявність факту притягнення до адміністративної/кримінальної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.

У спірних правовідносинах дисциплінарне стягнення до позивачки застосовано за поведінку, що є несумісною з проходженням служби в поліції та не відповідає званню працівника поліції, а не за вчинення кримінального правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 10.07.2019 у справі № 802/1150/17-а звернув увагу на те, що підставою для застосування дисциплінарних стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, які передбачені у статті 12 Дисциплінарного статуту. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Прийнята позивачкою при вступі на службу в поліції присяга відповідно до статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає взяття на себе обов`язків поваги та охорони прав і свобод людини, честі держави, несення високого звання поліцейського з гідністю та сумлінного виконання своїх службових обов`язків.

В основу поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги поліцейського. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах висловлював правову позицію, яка полягає у тому, що відсутність рішення компетентного органу про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності позивача не спростовує наявності в діях тієї ж особи дисциплінарного проступку, за який відповідач в порядку Дисциплінарного статуту має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 попереджалася щодо дотримання вимог Закону України «Про Національну поліцію», вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179, вимог Закону України «Про запобігання корупції» тощо.

У постановах Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №240/2677/20, від 17.06.2021 у справі №804/6242/17, від 12.05.2022 у справі №260/1/19, від 26.06.2022 у справі №2240/2329/18 та від 14.07.2022 у справі №520/1795/19 зазначено, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби. Проступком, який ганьбить честь і гідність, порочить поліцейського та підриває авторитет Національної поліції України, є дія чи бездіяльність, яка за своїм характером несумісна з високим званням поліцейського і робить неможливим виконання ним своїх службових обов`язків, грубе порушення загальноприйнятих норм і правил поведінки, що принижує авторитет державної служби Національної поліції.

Аналіз зібраних та досліджених судом доказів повністю підтверджує правильність Висновку службового розслідування та факт порушення позивачкою службової дисципліни внаслідок невиконання визначених законом обов`язків поліцейського та недотримання позивачкою професійно-етичних норм поведінки поліцейських, що призвело до вчинку, який дискредитує звання поліцейського.

З огляду на встановлені службовим розслідування обставини вчинення позивачкою дисциплінарного проступку, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду цієї справи, суд дійшов висновку про правомірність звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції у зв`язку із підтвердженням факту вчинення нею дисциплінарного проступку, тому відсутні підстави для скасування спірних наказів.

Судом також не встановлено в діях відповідача порушення порядку призначення та проведення службового розслідування.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням відповідних обставин і не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07 березня 2019 року в справі №819/736/18, від 19 травня 2022 року в справі №480/4079/18 та інших.

Варто зауважити, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт вчинення дисциплінарного проступку, під чим необхідно розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення позивачці відповідачем ураховано характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь її вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, її ставлення до служби, а також висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17 липня 2019 року в справі №806/2555/17.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_1 , допустила порушення дисципліни повторно за ідентичних обставин, оскільки в грудні 2023 року позивачка вже притягалась до дисциплінарної відповідальності, у вигляді звільнення з посади за порушення того ж Положення про ІКС «ІПНП» у зв`язку із перевіркою відомостей у цілях не пов`язаних зі службовою діяльністю.

За наведених обставин, суд вважає, що при прийнятті рішення про накладення на позивачку найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції, відповідач діяв обґрунтовано, в порядку, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.

Отже, оскільки на позивачку правомірно накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв`язку із вчиненням нею дисциплінарного проступку, відсутні підстави для поновлення її на службі в органах Національної поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Що стосується наказу №1864 від 20.07.2024, яким внесено зміни до наказу №1446 від 06.06.2024, то законодавством не заборонено вносити зміни після закінчення дисциплінарного провадження у разі виявлення технічних помилок у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, суд не погоджується з доводами позивачки про інкримінування наказом, яким внесено зміни, не лише інших порушень норм діючого законодавства, в порівнянні з наказом №1446 від 06.06.2024, але й до фактичного викладу інших обставин інкримінованого ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, з огляду на наступне.

При порівнянні наказів №1864 від 20.07.2024 та №1446 від 06.06.2024 вбачається, що наказом №1864 від 20.07.2024 виключено порушення позивачкою абзацу 4 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, замінено порушення підпунктів 2.38 та 2.39 пункту 2 посадової інструкції на підпункт 2.26 пункту 2.

При цьому, виключення пункту 4 не приводить до інкримінування позивачці нового порушення, а відповідно до Посадової інструкції оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області (посада, яку займала позивачка до звільнення), у ній відсутні підпункти 2.38 та 2.39 пункту 2, а пункт 2.26 передбачає дотримання поліцейським у своїй діяльності принципів законності, дисципліни, режиму секретності.

Крім того, з наказу про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності виключено копіювання інформації щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що також не свідчить про виклад інших обставин встановленого дисциплінарного проступку.

Водночас суд зауважує, що Верховний Суд у постанові від 21.03.2024 року у справі №580/1611/23 дійшов висновку, що за правилами формальної логіки наказ про внесення змін не може мати самостійного значення без основного наказу, до якого ці зміни внесені.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні позову, суд зазначає про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.

.