Справа № 240/6689/24
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Житомир справа № 240/6689/24

категорія 108020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Житомирської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UА101000/2023/000379/1 від 15.12.2023 та картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА101020/2023/001726 від 15.12.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що уповноваженою особою позивача подано до Житомирської митниці Держмитслужби митну декларацію для митного оформлення імпорту товару навантажувача. На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару за ціною договору, разом з митною декларацією декларант надав митниці необхідні і достатні документи, які підтверджують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування. Однак відповідач безпідставно прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, що відповідно призвело до надмірної сплати митних платежів. При цьому, жодних доказів щодо наявності у поданих декларантом документах певних розбіжностей, наявних ознак підробки або відсутності всіх відомостей відповідач не надав.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив. Вказав, що під час проведення відповідно до положень статті 54 МК України митного контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за митною декларацією, встановлено розбіжності у поданих документах та запропоновано декларанту надати додаткові документи.

На вимогу митного органу були надані додаткові документи, проте вони також не підтвердили заявлену митну вартість товару, а тому митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч.3 ст.64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості схожого товару.

З наведених підстав відповідач вважає, що його рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені митним законодавством, тому у задоволенні позову просив відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що наведені у позовній заяві доводи не спростовано відповідачем.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Відповідно до наказів Житомирського окружного адміністративного суду №01-22В від 19.04.2024, №01-50В від 10.07.2024 та №01-70В від 12.09.2024 головуючий суддя Шуляк Л.А. перебувала у щорічній відпустці в періоди з 01.05.2024 по 15.05.2024, з 29.07.2024 по 12.08.2024 та з 26.09.2024 по 09.10.2024 включно.

Дану справу розглянуто у порядку ст.263 КАС України із складанням судового рішення відповідно до ч.4 ст.243 та ч.5 ст.250 КАС України.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

11.12.2023 до відділу митного оформлення №1 митного поста "Житомир-центральний" з метою імпорту товару "фронтальні навантажувачі, колісні, одноківшеві, бувші у використанні: колісний навантажувач одноківшевий JCB 427HT, серійний номер:JCB42700T02312296, 2015 р., вага- 15000 кг, вантажопід`ємність -4739 кг, висота вивантаження - 2860 мм, двигун - дизель, потужність - 118 кВт, кількість циліндрів - 6, транспортна швидкість - 40 км/год.", код УКТЗЕД , що ввозився на адресу ФОП ОСОБА_1 , подано митну декларацію №23UA47U0.

Митна вартість товару заявлена декларантом за основним методом на рівні 29015,58 доларів США за одиницю.

В подальшому, при перевірці правильності визначення митної вартості, Житомирська митниця дійшла до висновку, що документи, які надані до митного оформлення містять розбіжності, а тому було зобов`язано декларанта надати додаткові документи, які б підтвердили митну вартість товарів.

Декларантом на вимогу митниці до митної декларації надано додаткові документи та пояснення.

За результатами здійснення контролю правильності визначення заявленої декларантом митної вартості товарів Житомирською митницею Держмитслужби України прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 15.12.2023 №UA101000/2023/000379/1.

На виконання прийнятого рішення митним органом було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА101020/2023/001726 від 15.12.2023.

У подальшому товар випущено у вільний обіг на підставі митної декларації №UА101020/2023/001726 від 15.12.2023 із застосуванням забезпечення сплати митних платежів у порядку, передбаченому ч.7 ст.55 Митного кодексу України 100 584,30 грн.

Позивач, не погоджуючись із такими рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови в прийнятті митної декларації, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VI від 13.03.2012 (далі МК України).

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару - за основним методом - за ціною договору (контракту).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 53 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до частини 9, 10 статті 264 Митного кодексу України митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом. Відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Частиною 12 статті 264 Митного кодексу України передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України - декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд враховує наступне.

Як видно із матеріалів справи, до митної декларації №23UA47U0 від 11.12.2023 позивачем подавалися такі документи:

- контракт №30102015 від 30.10.2015;

- додаткова угода №5 від 30.12.2019 до контракту №30102015 від 30.10.2015;

- додаткова угода №6 від 03.01.2020 до контракту №30102015 від 30.10.2015;

- зміни від 28.11.2023 до специфікації №137 від 13.07.2023 до контракту №30102015 від 30.10.2015;

- рахунок-фактура (інвойс) №EX2300198 від 28.11.2023;

- платіжна інструкція в іноземній валюті №1303 від 13.07.2023;

- автотранспортна накладна (CMR) №б/н від 28.11.2023;

- супровідний документ Т1 №23PL301010NS6B8DH5 від 29.11.2023;

- довідка про транспортні витрати №11122023-4 від 11.12.2023.

Митним органом на виконання вимог Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 №476, було проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення "Інспектор", а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено. За результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товарів є нижчою за вартість ввезених на митну територію України подібних/схожих товарів.

Під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідачем встановлено, що митна вартість товару, який ввозяться на митну територію України за МД №23UA47U0 від 11.12.2023 року, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме митним органом вказано наступне.

Відповідно до п.1.1 контракту №30102015 від 30.10.2015 "предметом контракту є визначений товар із найменуванням, зазначеним у специфікаціях (далі товар)…Кожне замовлення укладається у формі специфікації, яка є невід`ємною частиною цього контракту. У кожній специфікації сторони погоджують конкретний перелік товару та інші умови". Згідно із відомостями графи 44 МД №23UA47U0 до митної декларації долучено документ "специфікація №137 від 28.11.2023". Але фактично до митної декларації замість специфікації долучено зміни від 28.11.2023 до специфікації №137 від 13.07.2023 до контракту №30102015 від 30.10.2015, тоді як специфікація №137 від 28.11.2023 не надана, однак, на думку митного органу, вона може містити відомості, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товару.

Позивач, заперечуючи дані твердження відповідача вказує, що специфікація жодним чином не впливає на визначення митної вартості, тому замість специфікації декларантом були долучені зміни до специфікації.

Суд враховує, що у специфікації сторони погоджують конкретний перелік товару та інші умови, що й було зроблено сторонами контракту шляхом внесення змін від 28.11.2023 до специфікації №137 від 13.07.2023, зокрема вказано наступний товар, що мав бути поставлений - "Б/в фронтальний навантажувач JCB 427HT 2015 року виготовлення, серійний номер JCB42700T02312296", загальна вартість 28000 доларів США.

Поставка саме вказаного товару та за визначеною ціною підтверджується іншими наданими декларантом до митної декларації документами (рахунок-фактура (інвойс) №EX2300198 від 28.11.2023, автотранспортна накладна (CMR) №б/н від 28.11.2023), до яких у митного органу були відсутні зауваження.

Отже, ненадання до митного оформлення саме специфікації №137 від 13.07.2023 не може бути підставою для визнання суттєвою розбіжністю в заявленій митній вартості товару та витребування додаткових документів за наявності інших документів, які підтверджують поставку товару, що розмитнювався.

Додатково слід врахувати, що специфікація №137 від 13.07.2023, яка була додана до позовної заяви, містить інше найменування товару, який сторони мали поставити, але згодом вирішили змінити шляхом внесення змін від 28.11.2023, а тому ніяким чином не могла вплинути на заявлену митну вартість.

Також відповідач як чергову розбіжність в заявленій митній вартості товару розцінив ненадання позивачем до митної декларації додаткових угод №1, №2, №3, №4 до контракту №30102015 від 30.10.2015.

При цьому вказав, що згідно із поданими до митного оформлення додатковими угодами №5 від 30.12.2019 та №6 від 03.01.2020 умови контракту №30102015 від 30.10.2015 зазнавали змін, проте до митної декларації не долучені додаткові угоди, вчинені сторонами до укладання вищевказаних додаткових угод й за відсутності всіх документів, які передували долученим додатковим угодам та якими внесені зміни до контракту, митний орган позбавлений можливості перевірити всі його умови, що є чинними на дату митного оформлення, які можуть впливати на правильність визначення митної вартості товару.

Суд враховує, що додатковою угодою №5 від 30.12.2019 внесено зміни у розділ 9 пункт 9.5 контракту №30102015 від 30.10.2015 щодо строку чинності контракту, додатковою угодою №6 від 03.01.2020 внесено зміни до розділу 10 дійсного контракту в частині юридичних адрес та банківських реквізитів сторін.

Отже, позивач надав до митного оформлення контракт №30102015 від 30.10.2015 та останні угоди, які свідчать про чинність даного договору та актуальні реквізити сторін для визначення митної вартості за ціною цього договору.

За таких обставин, ненадання до митного оформлення саме додаткових угод №1, №2, №3, №4 до контракту №30102015 від 30.10.2015 не може бути підставою для висновку про наявність суттєвих розбіжностей в заявленій митній вартості товару та підставою для витребування додаткових документів.

Крім того, слід зазначити, що вказаними додатковими угодами, які позивач долучив до позову, було також внесено зміни щодо строку дії договору №30102015 від 30.10.2015 та реквізитів сторін, що не могло вплинути за заявлену митну вартість.

Додатково слід зазначити, що митний орган, зазначаючи про ненадання декларантом вищевказаної специфікації та додаткових угод, робить висновок, що дані документи можуть впливати на правильність визначення митної вартості товару, тобто цей висновок є лише припущенням, а не констатацією факту, що є неприпустимим при обґрунтуванні рішення суб`єкта владних повноважень.

Також митним органом не було прийнято до уваги платіжну інструкцію №1303 від 13.07.2023, надану позивачем, оскільки:

1) сплачена сума перевищує фактурну вартість товару. Сплачено було 54600 доларів США, а фактурна вартість товару становить 28000 доларів США;

2) у графі 70 призначення платежу зазначено за центробіжні насоси, тоді як до митного оформлення згідно графи 31 митної декларації пред`явлено товар "фронтальний навантажувач";

3) як підстава здійснення платежу зазначено специфікації №133, 137, які до митного оформлення не подані;

4) платіж здійснено раніше (13.07.2023), ніж сторони узгодили ціну продажу товару (28.11.2023) згідно із даними таких документів як зміни від 28.11.2023 до специфікації №137 від 13.07.2023 до контракту №30102015 від 30.10.2015 та фактура №EX2300198 від 28.11.2023.

Даний факт органами митниці розцінено як чергова розбіжність заявленої декларантом митної вартості.

Суд враховує, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну (ч.4 ст.58 Митного кодексу України).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, серед іншого є: 1)якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2)за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України при укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством.

Виходячи із наведеного принципу свободи договору сторони на власний розсуд визначають зміст цього договору, формують конкретні умови тощо.

Як видно із матеріалів справи, дійсно сторони мали намір оформити поставку товару - центробіжних насосів, про що було вказано у специфікації №137 від 13.07.2023 та платіжній інструкції №1303 від 13.07.2023.

Водночас 28.11.2023 сторони змінили умови поставки шляхом внесення змін до специфікації №137 від 13.07.2023 в частині визначення товару, що мав бути поставлений, тобто перераховані згідно платіжної інструкції №1303 від 13.07.2023 кошти по специфікації №137 від 13.07.2023 мали бути оплатою за новий товар, визначений цими змінами (фронтальний навантажувач).

Отже, дана платіжна інструкція мала братись до уваги митним органом.

Разом з тим, суд враховує, що кошти, перераховані згідно платіжної інструкції №1303 від 13.07.2023 в розмірі 17200 доларів США були лише попередньою частковою оплатою нового товару, про що свідчать зміни №2 від 14.12.2023 до специфікації №137 від 28.11.2023, а тому дана платіжна інструкція не може підтверджувати заявлену митну вартість товару й відповідно розцінюватися як така, що містить розбіжність щодо заявленої митної вартості.

В даному випадку митна вартість підтверджена іншими наданими до митної декларації документами, визначеними ч.2 ст.53 МК України: зовнішньоекономічним договором (контрактом) та додатками до нього; рахунком-фактурою (інвойсом) та транспортними (перевізними) документами.

Також митний орган вважав, що позивачем не підтверджено належними доказами витрати за транспортування товару.

Суд враховує, що згідно із ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, серед інших, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, при заповненні графи 20 для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Суд звертає увагу, що даний перелік документів не є вичерпним.

Для підтвердження фактично понесених позивачем витрат на транспортування товару надано автотранспортну накладну №CMR від 28.11.2023, з якої видно, що транспортування товару здійснювалось автомобільним транспортом отримувача товару згідно фактури №EX2300198 від 28.11.2023 та довідку про транспортні витрати №11122023-4 від 11.12.2023, складену позивачем, в якій вказано маршрут перевезення - м.Люблін (Польща) до кордону України та вартість транспортних витрат від постачальника до кордону України 942,27 євро, що дозволяє встановити належність понесених витрат на перевезення до товару, що поставлявся.

Суд вважає, що дані документи відповідають вимогам ч.2 ст.53 МК України, а тому мали бути враховані митним органом.

Щодо вимоги про надання перекладу на українську мову документу №23PL301010NS6B8DH5, яка також була підставою для витребування додаткових документів слід зазначити наступне.

Згідно із ст.254 Митного кодексу України митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Враховуючи наведене вище, відповідач повідомив декларанта про те, що відомості викладені у супровідному документі №23PL301010NS6B8DH5 від 29.11.2023 можуть бути використані під час перевірки числових значень заявленої митної вартості у випадку надання митному органу перекладу на українську мову даного документу.

Суд не заперечує право митного органу, встановлене ст.254 МК України, проте наголошує, що це не може бути підставою для висновку про наявність розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та підстав для витребування додаткових документів, встановлених ч.3 ст.53 МК України.

Крім того, супровідний документ №23PL301010NS6B8DH5 від 29.11.2023 є митною декларацією країни відправника й в розумінні ч.2 ст.53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, відповідно до ч.6 ст.53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення.

Таким чином, під час митного оформлення декларантом було надано достатньо документів, визначених ч.2 ст.53 МК України, на підтвердження заявленої митної вартості за ціною договору, будь-які розбіжності відсутні.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що митним органом не доведено, що основні документи, подані декларантом, містили розбіжності, які мали вплив на правильність визначення митної вартості, чи мали місце ознаки підробки або не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари, як того вимагає ч.3 ст.53 МК України для виникнення права у митного органу витребувати додаткові документи.

Враховуючи відсутність підстав для витребування додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 МК України, митний орган в подальшому діяв протиправно, витребовуючи такі документи від позивача.

Зокрема, як зазначалось, декларанту надіслано повідомлення про необхідність надання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме: виписку з бухгалтерської документації для підтвердження фактично понесених витрат на транспортування товару та відомостей щодо витрат по його навантаженню); договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); копію митної декларації країни відправлення; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

На вимогу митного органу декларантом додатково надано:

- проформа-інвойс №б/н від 28.10.2023;

- підтвердження оплати аукціону від 31.10.2023;

- калькуляція транспортних витрат транспортних витрат згідно з довідкою №11122023-4 від 11.12.2023;

- реєстр товарів по спрощеній процедурі митний склад;

- інформація з аукціону з мережі інтернет;

- експертний висновок №В-3898 від 14.12.2023, складений Житомирською торгово-промисловою палатою.

За результатами опрацювання додатково наданих документів митним органом зазначено наступне:

1. додатково наданий експертний висновок №В-3898 від 14.12.2023 не містить цінової інформації про товар;

2. додатково надана інформація з аукціону не містить достатніх відомостей (серійний номер тощо), що можуть свідчити про те, що інформація стосується продажу саме оцінюваного товару. Крім того, відсутні відомості про учасника аукціону покупця;

3. додатково надані договір-угода із третіми особами, а саме проформа від 28.10.2023 та підтвердження оплати аукціону №5 від 31.10.2023 не є документами, які підтверджують фактично сплачену ціну за товар, у зовнішньоекономічній операції з поставки його на митну територію України, а носять лише інформаційний характер;

4. розрахунок витрат на транспортування товару у додатково наданій калькуляції транспортних витрат згідно з довідкою №11122023-4 від 11.12.2023 із урахуванням розміру тарифної ставки 0,00041 євро/кг/км не підтверджується арифметичними розрахунками: 0,00041х15000кгх155=953,25 євро;

5. перекладу на українську мову документу №23PL301010NS6B8DH5 від 29.11.2023 додатково митному органу не надано.

Суд критично оцінює дані висновки митного органу з урахуванням вищенаведених обставин та висновків суду.

Додатково слід врахувати, що експертний висновок №В-3898 від 14.12.2023 дійсно не містить цінової інформації про товар, а встановлює технічний стан товару, який переміщений через митний кордон.

Як зазначає позивач, перед експертом не ставилось завдання визначення його вартості, лише технічний стан з метою доведення, що певні дефекти товару безпосередньо впливають на заявлену ним митну вартість.

Щодо інформації з аукціону, в тому числі і документи які підтверджують оплату товару на аукціоні, позивач вказує, що ці документи були надані виключно для підтвердження придбання даної техніки постачальником позивача компанією Forklift.

Як видно із даної інформації, учасником торгів була компанія Forklift (м.Люблін Польща), товар, який було придбано з аукціону - колісний навантажувач JCB 427HT, серійний номер:JCB42700T02312296, за ціною 18787,50 фунтів стерлінгів.

Позивачем додатково обґрунтовано витрати на транспортування товару у наданій калькуляції транспортних витрат згідно до довідки №11122023-4 від 11.12.2023, зокрема додатково вказано протяжність маршруту 155 км, вказано складові загальної вартості 942,27 євро, а саме: 339,22 євро - відрядження за межами України, 328,36 грн. євро - заробітна плата, 142,36 євро - амортизація рухомого складу, 81,29 євро дизельне паливо, 51,04 євро - інші витрати.

Помилка у арифметичних розрахунках тарифної ставки не спростовує наведеного розрахунку загальних витрат, оскільки дана ставка визначається шляхом ділення розміру цих витрат на вагу ватажу та протяжність маршруту.

Отже, декларант додатково довів митному органу, що відсутні будь-які розбіжності у первинно поданих разом з митною декларацією документах.

Таким чином, в ході даного судового розгляду суд дійшов висновку, що позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до митного органу документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим частинами першою, другою, третьою статті 53 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.

Тобто, позивач надав повний перелік документації, яка необхідна для визначення митної вартості товару за першим методом за ціною договору, однак внаслідок формального підходу митного органу до дослідження змісту наданих документів суб`єкт владних повноважень дійшов хибного висновку щодо неможливості їх врахування для митного оформлення товару за основним методом.

З огляду на викладене, встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару є надуманими та ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях. На підставі досліджених письмових доказів суд вважає, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем-нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

Додатково слід врахувати, що у рішенні про коригування митної вартості товарів вказано, що воно прийняте із застосуванням пункту 2 частини шостої статті 54 МК України, при цьому митну вартість відповідач визначив за другорядним методом - резервним.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 08.02.2019 у справі № 825/648/17, від 20.07.2023 року по справі № 640/22572/20.

Як видно з матеріалів справи, митна вартість визначена відповідачем за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч.3 ст.64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості схожого товару за МД№23UA48U8 від 22.04.2023 - Колісний самохідний навантажувач, з фронтальною установкою ковша, одноковшовий, який зачерпує матеріал у процесі пересування машини, марки "JCB", модель 457HT T4F, бувший у використанні, 2015р.в, зав. №. JCB45700C02244577-1шт., двигун дизельний потужністю 193kW, укомплектований ковшем. Торг. марка "JCB". Країна виробництва Великобританія (GB) 42 625,10 доларів США за одиницю з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Разом з тим, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, зокрема не наведено достатніх підстав правомірності проведеного відповідачем розрахунку митної вартості без врахування індивідуальних ознак товару (різні моделі 427HT та 457HT T4F, потужність двигуна тощо), що безумовно впливає на митну вартість вказаного товару.

Тобто застосування вказаного методу без наявності відповідних висновків щодо оцінки вартості оцінюваного та взятого для порівняння товару не може вказувати на об`єктивність та правомірність такого методу митного оцінювання товару.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що митним органом безпідставно проведено коригування заявленої митної вартості товару, а тому рішення Житомирської митниці Державної митної служби України №UА101000/2023/000379/1 від 15.12.2023 та картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА101020/2023/001726 від 15.12.2023 слід визнати протиправними та скасувати.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у п.36 справи "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Відповідачем не доведено правомірність прийнятих рішень, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати рішення Житомирської митниці Державної митної служби України №UА101000/2023/000379/1 від 15.12.2023 та картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА101020/2023/001726 від 15.12.2023.

Стягнути з Житомирської митниці Держмитслужби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1211 (тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 11 жовтня 2024 р.

11.10.24