Справа № 460/5685/24
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2024 року м. Рівне №460/5685/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просив суд визнати протиправною відмову щодо звільнення з військової служби; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 погодити, а ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти рішення (видати наказ) про звільнення на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої, абзацу шостого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ у зв`язку із самостійним вихованням та утриманням дитини (дітей) віком до 18 років - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є військовослужбовцем та проходить службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця-санітара відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 з 26 лютого 2022 року.

У квітні 2024 року позивачем було подано по команді рапорт про звільнення з лав Збройних Сил України у відповідності до підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, в зв`язку із здійсненням самостійного виховання дитини віком до 18 років.

24 червня 2024 року юрисконсультом ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 за допомогою месенджеру «Vіbеr» на телефон позивача було надіслано фотозображення письмового повідомлення про повернення без реалізації рапорту ОСОБА_1 , яка датована 24 квітня 2024 року за № 9/725.

Згідно даного повідомлення підставою для відмови у задоволенні рапорту є те, що, на думку відповідача, доданим до рапорту рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 липня 2023 року факт самостійного виховання дитини не встановлений.

Як вказано в цьому ж повідомленні, розірвання шлюбу між батьками, визначення місця проживання дитини з одним із батьків, як у цьому випадку - із батьком, не впливає на обсяг прав та обов`язків обох батьків щодо виховання дітей, не звільняє того з батьків хто проживає окремо, від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дітей, ці обставини не можуть розглядатися як доказ самостійного виховання.

Вважає вказану відмову у звільненні його з лав Збройних Сил України з підстав, визначених підпунктом «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ є незаконною та такою, що не відповідає вимогам законодавства. Просить суд задовольнити позов.

У зв`язку з чим, ухвалою суду від 31 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду позовної заяви оформленої у відповідності до статті 160 КАС України; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом з обґрунтуванням поважності причин такого пропуску.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем 10 червня 2024 року (згідно зі штампу органу поштового зв`язку на конверті) подано до суду заяву, в якій зазначено, що зазначення у позовній заяві дати подання рапорту "квітень 2023 року" є маханічною помилкою, оскільки рапорт подавався в квітні 2024 року. У зв`язку з чим, позивач просив долучити до матеріалів справи виправлений варіант адміністративного позову та відкрити провадження у справі.

Разом з тим, судом було встановлено, що позивачем не усунуто недолік позовної заяви в частині зазначення в позовних вимогах хто саме з двох відповідачів відмовив йому у звільненні з військової служби, чию відмову щодо звільнення з військової служби позивач вважає протиправною.

Ухвалою від 19 червня 2024 року процесуальний строк, встановлений судом для усунення недоліків позовної заяви згідно з ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року в адміністративній справі №460/5685/24, продовжено на 10 днів з дня вручення позивачу даної ухвали.

Ухвалою від 09 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

22 липня 2024 року відповідачем за допомогою системи «Елекстронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог.

В обґрунтування заперечень зазначив, що у 2023 році позивачем було подано рапорт на звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме - у зв`язку із самостійним вихованням дитини віком до 18 років. Проте, 09 червня 2023 року за № 9/498 на адресу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 було повернуто зазначені матеріали без реалізації, оскільки рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області у справі № 949/539/23 від 08 травня 2023 року за взаємною згодою з його матір`ю - ОСОБА_4 визначено місце проживання дитини ( ОСОБА_2 ) з батьком.

Тобто у червні 2023 року рішення Дубровицького районного суду Рівненської області реалізовувалося позивачем з метою звільнення з військової служби. У зазначеному рішенні від 08 травня 2023 року позивач та відповідачка проживали за однією адресою, а вже 28 червня 2023 року відповідно до акту встановлення факту здійснення догляду №151 встановлено, що позивач здійснює догляд за своєю дитиною, при цьому жодним чином не зазначається ні статус матері ні рівень її участі у вихованні дитиною, ні встановлення факту фактичного проживання (чи ні) з ними за вказаною адресою.

Просить суд відмовити у задоволенні позову.

17 липня 2024 року до суду від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду, якою він долучив адміністративний позов в новій редакції, уточнив позовні вимоги, за змістом якого позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в наступній редакції: "визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо звільнення, стрільця-санітара відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 , солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з військової служби; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти рішення (видати наказ) про звільнення, стрільця-санітара відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 , солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 на підставі підпункту г пункту 2 частини 4, абзацу шостого пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ у зв`язку із самостійним вихованням та утриманням дитини (дітей) віком до 18 років - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .".

Ухвалою суду від 26 липня 2024 року прийнято заву позивача про зміну предмета позову.

Ухвалою суду від 02 вересня 2024 року витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином засвідчені копії наступних документів: наказу про зарахування ОСОБА_1 до особового складу; рапорту ОСОБА_1 від 19.07.2023 про звільнення на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої, абзацу шостого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" разом з додатками; рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо рапорту ОСОБА_1 від 19.07.2023; рапортів ОСОБА_1 разом з усіма додатками, що стосуються його звільнення на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої, абзацу шостого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; відповідних рішень ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо кожного із рапортів ОСОБА_1 про його звільнення на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої, абзацу шостого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

07 жовтня 2024 року відповідачем на виконання ухвали суду від 02 вересня 2024 року надіслані додаткові докази.

Правом надання відповіді на відзив відповідно до вимог ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позивач не скористався.

За приписами частини п`ятої статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є військовослужбовцем та проходить службу в ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Відповідно до свідоцтва про народження є батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 08 травня 2023 року по справі №949/539/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано, а також залишено малолітню дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживати разом із батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Дубровицької міської ради від 21 червня 2023 року №2/683 до складу сім`ї позивача входить син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно акту встановлення факту здійснення догляду №151 від 28 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , здійснює постійний догляд за своїм малолітнім сином ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 липня 2023 року по справі №949/1290/23 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт самостійного виховання батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , який не перебуває у шлюбі, дитини віком до 18 років - сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який з ним проживає, без матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_11 .

19 липня 2023 року позивачем подано рапорт на звільнення відповідно до положень підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ(в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин).

Відповідно до повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24 квітня 2024 року №9/725 рапорт позивача про звільнення повернуто без реалізації у зв`язку з тим , що доданим до рапорту від 19 липня 2023 року рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області факт самостійного виховання дитини не встановлений.

Вважаючи, відмову у звільненні з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом частин першої та третьої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-XII.

За змістом підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII (у відповідній редакції) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

Частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджено Указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року.

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454, затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України №413 від 12 червня 2013 року та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції).

Суд відзначає, що спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII.

Підставою для такої відмови стало те, що рішенням Дубровицького районного суду не встановлено факту самостійного виховання дитини.

Зокрема, підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Відповідно до абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, військовослужбовець повинен самостійно виховувати дитину до 18 років.

Згідно з пунктом 233 Положення №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Здійснивши системний аналіз як зазначених вище норм чинного законодавства, так і доводів сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження є батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 08 травня 2023 року по справі №949/539/23, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , було розірвано, а також залишено малолітню дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживати разом із батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Дубровицької міської ради від 21 червня 2023 року №2/683 до складу сім`ї позивача входить син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно акту встановлення факту здійснення догляду №151 від 28 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , здійснює постійний догляд за своїм малолітнім сином ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 липня 2023 року по справі №949/1290/23 9 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт самостійного виховання батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , який не перебуває у шлюбі, дитини віком до 18 років - сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який з ним проживає, без матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_11 .

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у його звільненні з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За наведеного, підлягає задоволенню позовні вимоги про визнання протиправною відмови ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо звільнення солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з військової служби.

Водночас, щодо позовної вимоги про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення (видати наказ) про звільнення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 на підставі підпункту г пункту 2 частини 4, абзацу шостого пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ у зв`язку із самостійним вихованням та утриманням дитини (дітей) віком до 18 років - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 та пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11 квітня 2024 року № 3633-IX, та законами № 3687-IX від 08 травня 2024 р оку, № 3724-IX від 22 травня 2024 року внесено зміни до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

На дату розгляду справи, частина дванадцята статті 26 Закону № 2232-XII визначає, що під час дії воєнного стану військовослужбовці можуть звільнитися з військової служби через сімейні обставини, серед яких:

3) під час дії воєнного стану:

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;

військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;

військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років;

виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати;

утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність, за умови що такі особи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати;

необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів;

необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану

якщо їхнім близьким родичам (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, рідний (повнорідний) брат чи сестра) посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності (листопад 2013 року - лютий 2014 року).

З наведеного переліку видно, що звільненню підлягає особа, що самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду.

До рапорту та до матеріалів справи позивач надав докази на підтвердження того, що він самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду. Вказане рішення міститься в матеріалах справи.

У зв`язку із чинністю на даний час статі 26 Закону № 2232-XII в редакції зі змінами, які неведені вище, суд дійшов висновку, що задоволення повністю вказаних позовних вимог, без перевірки суб`єктом владних повноважень дотримання позивачем усіх визначених умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині позов слід задовольнити частково, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути поданий позивачем рапорт про звільнення у зв`язку із самостійним вихованням сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 за рішенням Дубровицького районного суду від 19 липня 2023 року, з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.

Суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що відповідно до вимог частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно норм статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Норми статті 245 КАС України визначають повноваження суду при вирішенні справи. Так, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Рішення суду, згідно положень статті 246 КАС України, складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

У вступній частині рішення зазначаються: 1) дата і місце його ухвалення; 2) найменування суду; 3) прізвище та ініціали судді або склад колегії суддів; 4) прізвище та ініціали секретаря судового засідання; 5) номер справи; 6) ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи; 7) вимоги позивача; 8) прізвища та ініціали представників учасників справи та прокурора.

В описовій частині рішення зазначаються: 1) стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача; 2) заяви, клопотання учасників справи; 3) інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

У мотивувальній частині рішення зазначаються:1) обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування; 7) мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.

У резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб), за його наявності, або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Суд зазначає, що висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення.

Отже, суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат, у порядку статті 139 КАС України, не підлягає вирішенню, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо звільнення солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з військової служби.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути поданий позивачем рапорт про звільнення у зв`язку із самостійним вихованням сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Повний текст рішення складений 15.10.2024.

Суддя Олег ГРЕСЬКО