Справа № 160/18389/24
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати дії командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 щодо незадоволення рапорту з приводу звільнення із військової служби військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», протиправними;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 прийняти рішення про звільнення, ОСОБА_1 , за абзацом 12 пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю 3 групи, встановленої внаслідок відсутності одного з парних органів.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому протиправно відмовлено у задоволенні рапорту щодо звільнення його з військової служби. Посилається на те, що має право на таке звільнення, з огляду на необхідність здійснення догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи. При цьому позивач наполягав на тому, що ним було надано разом із рапортом усі належні документи, що підтверджують його право на звільнення з військової служби, відповідно, вважає відмову у звільненні з військової служби протиправною, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за правилами ст. 257 КАС України.
Витребувано від ОСОБА_1 у 10-денний термін з дня отримання даної ухвали засвідчену належним чином копію військового квитка.
Роз`яснено відповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
22.07.2024 на виконання ухвали суду позивачем надано завірену належним чином копію військового квитка.
30.07.2024 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначив, що позивач, молодший сержант ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді чергового по зв`язку роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 . Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом та відповідним пакетом підтверджуючих документів про звільнення з військової служби відповідно до абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи встановленої внаслідок відсутності одного з парних органів (нирки). Таким чином, визначальними для звільнення з військової служби з цієї підстави є потреба у догляді за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи встановленої внаслідок відсутності одного з парних органів (нирки). У наданих позивачем до рапорту на звільнення з військової служби представлений акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї посвідчений Виконавчим комітетом Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області від 17.05.2024 року відносно дружини позивача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; висновок ЛКК № 204 від 07.05.2024 виданий Комунальним підприємством «Нікопольська міська лікарня № 1» Нікопольської міської ради, довідку МСЕК серії 12ААА № 643924. Однак жодним документом, який було надано позивачем до рапорту не було підтверджено потребу у догляді за його дружиною ОСОБА_3 . Крім цього, зазначив, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною має підтверджуватись медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за його дружиною, не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність дій відповідачів щодо його не звільнення зі служби.
08.08.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить відхилити відзив, наданий відповідачем та задовольнити позовні в повному обсязі.
20.08.2024 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній просить відмовити ОСОБА_4 в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2019 №91 солдата строкової військової служби ОСОБА_1 , який відповідно до розпорядження ТВО начальника штабу військової частини НОМЕР_2 №350/172/2/276/пс від 09.04.2019 прибув із військової частини НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 для проходження строкової військової служби з подальшим зарахуванням на військову службу за контактом, з 13 квітня 2019 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, на продовольче забезпечення з 16 квітня 2019 року і призначено на посаду радіотелеграфіста радіостанції польового центру зв`язку інформаційно-телекомунікаційного вузла, ВОС 420640А, шпк «солдат».
На даний час позивач проходить військову службу на посаді чергового по зв`язку роти зв`язку у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується.
03.06.2024 позивач звернувся до командира роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме необхідності здійснення догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок відсутності одного з парних органів.
Разом із рапортом позивачем надано: копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 ; копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_3 (дружини); копію посвідчення НОМЕР_4 ; довідки МСЕК №643924; копію-висновок рішення ЛКК №204; акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 17.05.2024; довідку про склад сім`ї.
Відповідно до листа командира військової частини НОМЕР_1 від 10.06.2024 за №537, позивачу відмовлено у звільненні з військової служби та зазначено, що відповідно до пунктів 3, 11, 16, 17 та 18 Положення № 1317 від 03.12.2009, медико-соціальна експертиза проводиться відповідними медико-соціальними експертними комісіями особам, що звертаються для встановлення інвалідності, у тому числі потреби в сторонньому догляді, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявністю відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, які спричиняють обмеження життєдіяльності. З огляду на викладене, довідка саме медико-соціальної експертної комісії, щодо необхідності стороннього догляду необхідна для визначення наявності підстав для звільнення військовослужбовця у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за хворою дружиною. Таким чином, Акт обстеження матеріально-побутових умов сім' посвідчений Виконавчим комітетом Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області не є законною підставою для вирішення питання про звільнення позивача з військової служби, оскільки питання, чи потребує повнолітня особа з інвалідністю стороннього догляду, вирішується саме МСЕК, а не іншими установами. Органом, який правомірно на передбачених законодавством України підставах, може надати висновок про потребу вашої дружини в сторонньому догляді є саме медико-соціальні експертні комісії. Враховуючи викладене, після надання позивачем висновку медико-соціальної експертної комісії про потребу дружини позивача - ОСОБА_3 , в сторонньому догляді може бути повторно розглянуте питання про звільнення позивача з військової служби із зазначених у рапорті підстав.
Позивач не погоджуючись з відмовою відповідача у звільненні його з військової служби, звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з таких підстав.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено в Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року (далі Закон №2232-XII).
Положеннями статті 1 Закону передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (ч.1 ст.2 Закону).
За нормами ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України введено воєнний стан та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», відповідно до якого оголошено та проведено загальну мобілізацію.
Тобто, з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан та проведено загальну мобілізацію.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Вказані обставини сторонами не заперечуються.
В той же час, ОСОБА_1 виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та 03.06.2024 року подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини, якій встановлена інвалідність 3 групи внаслідок відсутності одного з парних органів.
Прийняття на військову службу до Збройних Сил України, проходження військової служби та звільнення з військової служби визначені Законом №2232-XII.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008).
Приписами п.233 розділу XII Положення №1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Підстави звільнення з військової служби передбачені вимогами ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), в тому числі:
В свою чергу, у відповідності до абз. 12 п. 3 ч. 12 цієї статті військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану, як необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Таке Положення було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317).
Згідно з пунктом 27 Положення № 1317 підставами для встановлення груп інвалідності є, зокрема:
для I групи - стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі;
для ІІ групи - стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі;
для III групи інвалідності - стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.
З наведеної правової норми висновується, що лише для І групи інвалідності властиво, що така особа потребує постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги. Тоді як для осіб з ІІ групою інвалідності властиві функціональні порушення зі збереженням здатності до самообслуговування, які не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі; для осіб з ІІІ групою інвалідності властиві функціональні порушення, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.
Як указано вище, Закон № 2122-IX ухвалений з метою врегулювання спрощеного варіанту звільнення від військової служби осіб з інвалідністю та осіб, які доглядають за такими особами і хворими дітьми.
Проаналізувавши абзац 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд зазначає, що необхідними умовами, які мають бути встановлені та підтверджені судом, для звільнення ОСОБА_1 з військової служби є:
1) необхідність здійснення позивачем постійного догляду за дружиною;
2) дружина повинна мати статус особи з інвалідністю III групи;
3) інвалідність має бути встановлена внаслідок відсутності одного з парних органів.
Суд зазначає, що наявність всіх означених вище умов надає позивачу безспірне право на звільнення його з військової служби, у відповідності до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Як підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 30.12.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 30 грудня 2023 року укладений шлюб. Прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_6 .
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №643924 від 20 квітня 2017 року ОСОБА_3 встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково. При цьому, в графі «висновок про умови та характер праці» зазначено «без переохолоджень».
Відповідно до висновку №204 рішення лікарсько-консультативної комісії від 07.05.2024, ОСОБА_3 встановлений діагноз хронічний пієлонефрит єдиної лівої нирки. Стан після нефректомії у 2008 р.
Вказане підтверджує той факт, що дружина позивача ОСОБА_3 дійсно є особою з інвалідністю 3 групи, інвалідність якої настала внаслідок відсутності парного органу нирки.
Щодо необхідності здійснення позивачем догляду за дружиною, суд зазначає наступне.
Норми діючого законодавства не містять такого поняття як «постійний догляд».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги» соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі/сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.
Надавачі соціальних послуг можуть належати до державного, комунального або недержавного секторів (ч. 1 ст. 13 вказаного Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги», до надавачів соціальних послуг недержавного сектору належать підприємства, установи, організації, крім визначених частиною другою цієї статті, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2020 р. №587 затверджений Порядок організації надання соціальних послуг, пунктом 14 якого визначено, що надання соціальних послуг організовується шляхом здійснення заходів щодо формування та розвитку соціальних послуг, зокрема створення мережі надавачів соціальних послуг державного / комунального сектору, залучення надавачів соціальних послуг недержавного сектору (підприємства, установи, організації, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності), залучення волонтерів, запровадження посад відповідних фахівців (працівників) та проведення їх навчання, підвищення професійної компетентності/кваліфікації працівників - надавачів соціальних послуг (далі - надавач) тощо.
Отже, надавати соціальні послуги з догляду можуть фізичні особи без здійснення ними підприємницької діяльності.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги», фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:
1) особами з інвалідністю I групи; 2) дітьми з інвалідністю; 3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; 4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; 5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.
Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд (ч.7 ст.13 Закону).
Механізм оформлення постійного догляду (призначення компенсації за догляд) над такими особами встановлений Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859 «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі».
За правилами п. 7 Порядку №859, призначення і виплата компенсації здійснюються уповноваженим органом з місяця подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, документів, перелік яких наведений у цій ж нормі, в тому числі: копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (для осіб з інвалідністю); висновку лікарської комісії медичного закладу щодо потреби в догляді громадян похилого віку внаслідок когнітивних порушень за формою, затвердженою МОЗ; висновку лікарської комісії медичного закладу щодо потреби в догляді невиліковно хворих осіб, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, за формою, затвердженою МОЗ.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що потреба осіб, які є членом сім`ї надавача соціальних послуг, спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, в догляді має бути підтверджена, такими документами: довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, висновком лікарської комісії медичного закладу щодо потреби в догляді за формою, затвердженою МОЗ.
Відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 №1317 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п. 3 Положення №1317).
Відповідно до абз.2 пп. 1 п. 11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п. 17 Положення про медико-соціальну експертизу).
Ця Інструкція, як в ній зазначено, визначає порядок заповнення форми первинної облікової документації «Виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією» (далі - форма №157-1/о) і складається з двох частин: зазначеної виписки та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією.
Відповідно до п. 3, 4 Інструкції Форма №157-1/о застосовується при винесенні рішення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) про встановлення групи, причини і строку інвалідності.
Усі реквізити даної форми заповнюються відповідно до акта огляду медико-соціальної експертної комісії (форма №157/о).
Виходячи з аналізу наведених правових норм, а також затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальні експертні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, а також потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі.
Відповідно до розділу III Порядку №189, при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (п.1).
Відповідно до п.3 розділу ІІІ Порядку №189 до основних завдань ЛКК належить, в тому числі:
1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;
2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;
3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;
6) участь у встановленому порядку у засіданнях МСЕК.
Окрім того, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667 затверджено Інструкцію про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю чи II групи внаслідок психічного розладу, за п. 1 якої Лікарською консультативною комісією (ЛКК) закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю видається висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу.
1) форма первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та інструкцію щодо її заповнення;
2) форма первинної облікової документації №080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, внаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та інструкцію щодо її заповнення;
3) форма первинної облікової документації №080-3/о «Довідка про захворювання дитини на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне (орфанне) захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня про те, що дитина отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги» та інструкцію щодо її заповнення.
Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» встановлено, що Висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги (п.2 Інструкції).
Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859 (п.4 Інструкції).
У пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (п.7 Інструкції).
Висновок підписується членами лікарської комісії, із проставленням дати видачі, після чого завіряється печаткою закладу охорони здоров`я (п.8 Інструкції).
Особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі (п.11 Інструкції).
Таким чином, потребу у постійному догляді визначають як медико-соціальні, так і лікарсько-консультативні комісії, що підтверджується відповідними документами, складеними за формою, затвердженою МОЗ.
Отже є помилковими доводи відповідача щодо того, що повноваження між ЛКК та МСЕК розподілені таким чином, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії, а необхідність постійного стороннього догляду за особою до 18 років підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.
Разом з цим, суд зазначає, що ані висновок рішення лікарсько-консультативної комісії №204 від 07.05.2024, ані довідка до акта огляду МСЕК від 20.04.2017 не містить інформації щодо потреби ОСОБА_3 у здійсненні постійного стороннього догляду.
Наявним в матеріалах справи та наданим позивачем до рапорту, актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 17.05.2024 встановлено, що членами сім`ї заявника ОСОБА_1 є ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_7 (мати дружини) та ОСОБА_8 (батько дружини).
При цьому, позивач зазначає, що батьки дружини ОСОБА_3 є пенсіонерами, батько дружини є особою з інвалідністю 3 групи, відповідно, є непрацездатними та не мають змоги доглядати за дружиною позивача.
Проте, суд відхиляє такі доводи позивача та зазначає, що досягнення особами, які проживають разом з особою з інвалідністю, пенсійного віку не може свідчити про їхню неспроможність здійснення догляду за такою особою.
Крім цього, суд не бере до уваги посилання позивача та наявність у батька дружини інвалідності 3 групи, оскільки в матеріалах справи відсутня довідка МСЕК або інший документ, який би підтверджував потребу у постійному догляді ОСОБА_8 , та, відповідно, неможливість здійснення останнім догляду за ОСОБА_3 .
З урахуванням всього вищевикладеного, суд зазначає, що акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 17.05.2024 не може бути належним доказом необхідності здійснення догляду за дружиною позивача ОСОБА_3 .
Відтак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про необхідність здійснення догляду за дружиною позивача, що є однією з необхідних умов задля звільнення позивача з військової служби, а отже, підстави для здійснення такого звільнення відсутні.
За положеннями частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Керуючись ст. ст. 77-78, 139, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 09.10.2024 року.

Суддя Н.Є. Калугіна