Справа № 335/10352/24
Суддя: Сиротенко В. К.
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Сиротенко В.К., за участю секретаря судового засідання Кумер А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Запорізької міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

13.09.2024 ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Непомнящого Я.В., звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до відповідача Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Запорізької міської ради, в якій просить скасувати постанову Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Запорізької міської ради №259 від 20.02.2024 у справі про адміністративне правопорушення щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6 800,00 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 156 КУпАП закрити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2024 справу розподілено та передано для розгляду судді Сиротенко В.К.

Ухвалою від 17.09.2024 було відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву.

23.09.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов. Відзив подано у визначений судом строк, також до відзиву додано докази надсилання його на адресу позивача.

В позовній заяві позивачем було викладено клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Запорізької міської ради №259 від 20.02.2024 у справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування поважності причини пропуску встановленого ч. 2 ст. 286 КАС України строку для оскарження рішення суб`єкта владних повноважень позивач посилається на те, що оскаржувану постанову представником позивача отримано лише 04.09.2024 шляхом ознайомлення з матеріалами справи.

Судом під час постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від 17.09.2024 помилково не було зазначено про задоволення клопотання позивача про поновлення пропущеного строку на оскарження відповідної постанови. В той же час, прийняття адміністративного позову до розгляду та відкриття провадження у справі за таким адміністративним позовом свідчить про те, що таке клопотання судом було задоволено.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що позивач був повідомлений належним чином про дату та час розгляду адміністративного протоколу відносно нього, про що свідчить підпис ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення №000740 від 01.02.2024. Копія постанови від 20.02.2024 була надіслана на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням, який ОСОБА_1 отримано не було та повернувся за закінченням терміну зберігнання. У зв`язку з несплатою ОСОБА_1 штрафу, 15.05.2024 Хортицьким відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження №7503267. 27.05.2024 на рахунок отримувача ГУК у Зап.обл./ТГ м. Запоріжжя/21081100 з Хортицького ВДВС надійшли частково стягнуті з ОСОБА_1 кошти у сумі 1206,52 грн. 29.05.2024 державним виконавцем винесена постанова про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операцій на підставі заяви боржника. Тобто, ОСОБА_1 був обізнаний ще у травні про наявність оскаржуваної постанови та не вжив жодних заходів щодо її оскарження. Крім того зазначає, що договір про надання правової допомоги між ОСОБА_1 та адвокатом Непомнящим Я.В. укладено 08.07.2024, проте не зазначено з яких причин ознайомлення з матеріалами адміністративної справи відбулося лише 04.09.2024. Викледене, на думку представника відповідача, свідчить про порушення позивачем ч. 2 ст. 186 КАС України.

Станом на 11.10.2024 відповідь на відзив від позивача не надходила.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

01.02.2024 старшим інспектором відділу охорони громадського порядку КП «Муніципальна варта» ЗМР було складено протокол №000740 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Суть адміністративного правопорушення: о 22 год. 07 хв. 01.02.2024 гр. ОСОБА_1 , перебуваючи на своєму робочому місці в магазині «Лепрекон» здійснив продаж алкогольних напоїв, а саме пиво «Опілля Жигулівське» світле, 0,5 л скло громадянину ОСОБА_2 , що є порушенням ч. 2 ст. 156 КУпАП, Наказу ЗОВА №1 від 2.01.2021 «Про заборону торгівлі алкогольними напоями». Про ознайомлення з протоколом та отримання його копії свідчить підпис ОСОБА_1 у протоколі. Крім того, вказану особу було повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 20.02.2024 о 10 год. 00 хв. В приміщенні пр. Соборний, 206. Про ознайомлення ОСОБА_1 з інформацією про розгляд справи також свідчить його підпис.

20.02.2024 Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Запорізької міської ради було розглянуто протокол про адміністративне правопорушення від 01.02.2024 №000740 та винесено постанову №259, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6 800,00 грн.

Оскільки ОСОБА_1 правом участі у розгляді вказаного протоколу про адміністративне правопорушення не скористався та не з`явився на засідання комісії, копію постанови про накладення адміністративного стягнення від 20.02.2024 було надіслано на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням.

Втім, копія постанови не була отримана ОСОБА_1 і вказаний лист повернувся у зворотному напрямку із відміткою підприємства поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Вказане, на думку суду, свідчить про свідоме неотримання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В подальшому, постановою державного виконавця Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 15.05.2024 було відкрито виконавче провадження з виконання постанови №259 від 20.02.2024.

Як свідчить виписка по рахунку від 28.05.2024, з ОСОБА_1 27.05.2024 було частково стягнуто штраф у сумі 1206,52 грн.

Постановою державного виконавця від 29.05.2024 за заявою боржника було визначено поточний рахунок для здійснення видаткових операцій.

Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_1 був достеменно обізнаний щодо дати, часу та місця розгляду адміністративної справи відносно нього. Крім того, з 27.05.2024 ОСОБА_1 був також обізнаний про притягнення його до адміністративної відповідальності. В той же час, жодних дій щодо оскарження постанови, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не вчинив.

Також судом враховано, що договір №04/07 про надання правової допомоги ОСОБА_1 та адвокатом Непомнящим Я.В. укладено 08.07.2024. При цьому ознайомлення з матеріалами адміністративної справи відбулося лише 04.09.2024.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Статтею 289 КУпАП визначено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 1322 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Так, відповідно до п. 8 ч. 1ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

В силу положень ч. 4ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд прийде до висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом семи місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

У пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" ЄСПЛ нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть звужувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. рішення від 28.03.2006 у справі "Мельник проти України", заява № 23436/03, пункти 22- 23).

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (№ 20347/03) зазначив, що право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності (пункт 35).

У пункті 41 рішення "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Враховуючи вищевикладене, судом не вбачається підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, оскільки позивачем не доведено поважності причин пропуску такого строку.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду на підставі ч.3 та ч.4 ст.123 КАС України.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 5, 6, 44, 120, 122, 123, 268 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Запорізької міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 299 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено та підписано 14 жовтня 2024 року.

Суддя В.К. Сиротенко