Справа № 120/7642/24
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 жовтня 2024 р. Справа № 120/7642/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79000)

Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 2), з урахуванням уточнених позовних вимог, про визнання протиправним рішенням відповідача 1 №29 від 08.01.2024 щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії згідно ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання відповідача 2 призначити і виплачувати позивачеві з 02.01.2024 пенсію за віком згідно ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням стажу роботи з 15.11.1981 по 08.12.1983, з 25.02.1988 по 04.05.1989, з 04.09.1998 по 10.02.2000, з 15.02.2000 по 28.12.2000.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 02.01.2024 звернувся до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії за віком згідно п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За принципом екстериторіальності розгляд вказаної заяви здійснював відповідач 1. Так, за результатами розгляду заяви позивача, відповідачем 1 08.01.2024 року прийнято рішення №29 про відмову в призначенні пенсії. Вважаючи таке рішення відповідача 1 протиправним позивач, з метою його скасування, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 17.06.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

21.06.2024 за вх.№36597/24 позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 26.06.2024 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10.07.2024 за вх.№40352/24 до суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

24.07.2024 за вх.№43379/24 до суду надійшов відзив відповідача 1. Так, відповідач 2 вказує, що необхідний страховий стаж, визначений п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування, становить 25 років. Страховий стаж позивача склав 20 років 07 місяців 25 днів. Відповідач 1 вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано період військової служби з 15.11.1981 по 08.12.1983 та з 25.02.1988 по 04.05.1989, згідно військового квитка НОМЕР_1 , оскільки виправлення дати народження власника на титульній сторінці не завірено належним чином, а також не зараховано період роботи з 04.09.1998 по 10.02.2000, з 15.02.2000 по 28.12.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки назва підприємства при прийнятті на роботу не відповідає назві підприємства на печатці, якою завірений запис про звільнення з роботи. Окрім цього, відсутня інформація про дані періоди в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Враховуючи наведене, відповідач 1 прийняв рішення про відмову в призначенні позивачеві пенсії.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

02.01.2024 позивач звернувся до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії за віком на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ".

За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснював відповідач 1.

Так, за результатами опрацювання заяви позивача і доданих до неї документів, відповідачем 08.01.2024 прийнято рішення №29 про відмову в призначенні пенсії.

Підставою для відмови слугувала відсутність у позивача необхідного страхового стажу (25 років).

Відповідачем 1 до страхового стажу позивача не зараховано період проходження військової служби з 15.11.1981 по 08.12.1983 та з 25.02.1988 по 04.05.1989 згідно військового квитка НОМЕР_1 , оскільки виправлення дати народження власника на титульній сторінці не завірено належним чином; період роботи з 04.09.1998 по 10.02.2000, з 15.02.2000 по 28.12.2000 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки назва підприємства при прийнятті на роботу не відповідає назві підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення з роботи. Окрім цього, відсутня інформація про дані періоди в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Таким чином, відповідач 1 дійшов висновку, що страховий стаж позивача складає 20 роки 07 місяців 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача 1, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Ч. 1 ст. 9 Закону №1058 передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 10 цього Закону особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором

Загальні умови призначення пенсії за віком встановлено ст. 26 Закону №1058.

В той же час, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Отже, передумовою призначення пенсії на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058 є наявність двох складових: віку особи та відповідного страхового стажу.

В межах даної справи спірним є питання наявності в позивача достатнього страхового стажу (25 років) для призначення дострокової пенсії за віком на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058.

Приписами ч. 2 ст. 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Ч. 1, 3 ст. 44 Закону №1058 встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 02.01.2024 позивач звернувся до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії за віком на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ".

За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснював відповідач 1.

Так, за результатами опрацювання заяви позивача і доданих до неї документів, відповідачем 08.01.2024 прийнято рішення №29 про відмову в призначенні пенсії.

Підставою для відмови слугувала відсутність у позивача необхідного страхового стажу (25 років).

Відповідачем 1 до страхового стажу позивача не зараховано період проходження військової служби з 15.11.1981 по 08.12.1983 та з 25.02.1988 по 04.05.1989 згідно військового квитка НОМЕР_1 , оскільки виправлення дати народження власника на титульній сторінці не завірено належним чином; період роботи з 04.09.1998 по 10.02.2000, з 15.02.2000 по 28.12.2000 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки назва підприємства при прийнятті на роботу не відповідає назві підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення з роботи. Окрім цього, відсутня інформація про дані періоди в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

З огляду на наведене, відповідач 1 дійшов висновку, що страховий стаж позивача складає 20 роки 07 місяців 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Надаючи оцінку наведеним вище підставам прийняття відповідачем 1 оскаржуваного рішення, суд зважає на наступне.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У пункті 6 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 вказано, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач з 15.11.1981 по 12.12.1983 проходив службу в радянській армії (записи №3-4) та з 25.02.1988 по 25.04.1989 - в Збройних силах СССР (запис №11).

Згідно записів у військовому квитку НОМЕР_1 позивач проходив військову службу в період з 15.11.1981 по 08.12.1983 та з 25.02.1988 по 04.05.1989.

Суд зауважує, що вищевказаний військовий квиток видано ІНФОРМАЦІЯ_1 13.11.1981.

Відтак, відповідальність за оформлення та видачу військового квитка несуть уповноважені особи відповідного комісаріату.

Відповідачем 1 не враховано, що не усі недоліки записів (заповнення) у військовому квитку можуть бути підставою для неврахування періодів військової служби до страхового стажу.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок оформлення військового квитка.

Крім того, суд приймає до уваги те, що в трудовій книжці позивача містяться записи про його проходження військової служби у спірні періоди.

Таким чином, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем 1 протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди проходження ним військової служби з 15.11.1981 по 08.12.1983 та з 25.02.1988 по 04.05.1989.

Щодо незарахування періоду роботи з 04.09.1998 по 10.02.2000, з 15.02.2000 по 28.12.2000 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , то відповідно до запису №28 позивач 04.09.1998 прийнятий на роботу в кафе-бар «Дубок», в той же час, згідно запису №29 позивача 10.02.2000 звільнено з вказаної роботи, зазначений запис засвідчено печаткою відділу кадрів Шаргородської районної спілки споживчих товариств Вінницької області «Райспожив спілка».

Суд вказує, що наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

З аналізу вказаних норм слід дійти висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств.

Відповідачем 1 не зараховано до страхового стажу позивача період його роботи з 04.09.1998 по 10.02.2000, оскільки назва підприємства при прийнятті на роботу не відповідає назві підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення з роботи.

В контексті наведеного слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо або ж відомості, зазначені в таких документах викликали сумнів в їх достовірності, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Однак, відповідач 1, маючи сумніви в достовірності даних, відображених в записах №28-29 трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , не скористався наданими йому повноваженнями для підтвердження або ж спростування таких сумнівів.

Суд наголошує, що згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи наведене, суду констатує, що при розгляді питання зарахування до страхового стажу позивача періоду з 04.09.1998 по 10.02.2000 відповідачем 1 не вчинено усіх необхідних та достатніх дій для прийняття обґрунтованого рішення.

Оскільки відповідачем 1 не вживалися заходи щодо підтвердження роботи позивача в період з 04.09.1998 по 10.02.2000 з метою зарахування вказаного періоду до страхового стажу (а зазначене є виключною компетенцією пенсійного органу), а також зважаючи на те, що в матеріалах справи окрім трудової книжки серії НОМЕР_2 відсутні будь-які інші докази щодо роботи позивача з 04.09.1998 по 10.02.2000, то судом не вирішується питання зарахування вищезгаданого періоду до страхового стажу позивача.

Стосовно періоду з 15.02.2000 по 28.12.2000, то слід зауважити, що записи трудової книжки № НОМЕР_3 містять відомості про роботу позивача у вказаний період. Як запис про прийняття на роботу, так і запис про звільнення засвідчені печаткою приватного підприємця ОСОБА_2 .

Приписам ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є саме трудова книжка.

Чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 дійшов висновку, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії. Працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

В подальшому цей правовий висновок підтримано Верховним Судом у постановах від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 09.10.2020 у справі №341/460/17, від 30.12.2021 у справі №348/1249/17 та від 11.10.2023 по справі №340/1454/21.

Відтак, відсутність в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховано особу даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період роботи позивача з 15.02.2000 по 28.12.2000, за наявності в трудовій книжці відповідних записів про зазначений період роботи, не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування вказаного періоду до страхового стажу.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення відповідача 1 №29 від 08.01.2024 про відмову в призначенні позивачеві пенсії за віком не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, відповідно, є необґрунтованим і протиправним, отже, позовні вимоги в частині його скасування підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, то суд зауважує, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Водночас, у відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача 2 зарахувати до страхового стажу позивача періоди військової служби з 15.11.1981 по 08.12.1983 та з 25.02.1988 по 04.05.1989, період роботи з 15.02.2000 по 28.12.2000 та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії згідно ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та ним не понесено витрат, пов`язаних з розглядом справи, тому судові витрати у даній справі не розподіляються.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №29 від 08.01.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди військової служби з 15.11.1981 по 08.12.1983 та з 25.02.1988 по 04.05.1989, період роботи з 15.02.2000 по 28.12.2000 та повторно розглянути його заяву про призначення пенсії згідно п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79000, )

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 14.10.2024 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна