Справа № 140/6984/24
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/6984/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.03.2024 №0-0301-UА0092012 в розмірі 28440,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на праві приватної власності володіє нежитловою будівлею телятником, який знаходиться на орендованій земельній ділянці. У квітні 2024 року ОСОБА_1 отримав оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким визначено зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до відповідача з заявою про скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, однак отримав відмову. На думку позивача, податкове повідомлення рішення є протиправним, а відмова незаконною та необгрунтованою, оскільки ОСОБА_1 як фізична особа займається сільськогосподарською діяльністю, має у володінні землі сільськогосподарського призначення та використовує приміщення телятника для власних потреб, як сільськогосподарський товаровиробник, зокрема, зберігає у телятнику сільськогосподарську продукцію та техніку. У той же час, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) передбачено, що не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Відтак, враховуючи те, що позивач займається сільськогосподарською діяльністю, має у володінні земельні ділянки сільськогосподарського призначення та використовує будівлю телятника для зберігання техніки та вирощеної власної сільськогосподарської продукції для власних потреб з метою утримання своєї сім`ї, а тому вважає, що має право на звільнення від сплати спірного податку, оскільки приміщення телятника не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово (а.с.40).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.43-45). В обґрунтування цієї позиції вказав, що позивач є керівником СГПП «Жовтневе», а тому сільськогосподарським товаровиробником є юридична особа СГПП «Жовтневе», відтак саме на майно підприємства і поширюється пільга зі сплати податку на нерухоме майно. У той же час, якщо майно оформлене на засновника фізичну особу, то податок за таке майно має сплачуватися.

З огляду на вищесказане, представник відповідача вважає, що відсутні підстави для визнання протиправним і скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а відтак, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Листом від 26.07.2024 (а.с.52) позивач додатково повідомив, що в приміщенні телятника в першому півріччі 2023 року зберігалося насіння сільськогосподарських культур, яке було вирощене у 2022 році для проведення посівної у 2023 році та новий врожай 2023 року, який випростовувався сім`єю позивача як для власних потреб, так і для реалізації жителям села та району.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

15.03.2024 ГУ ДПС у Волинській області було прийняте податкове повідомлення-рішення №0-0301-UA0092012, яким ОСОБА_1 визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на суму 28440,16 грн (а.с.7).

15.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою, у якій просив звільнити його від сплати податку за приміщення телятника, який нарахований податковим повідомленням-рішенням від 15.03.2024 №0-0301- НОМЕР_1 , оскільки вказане приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки (а.с.9-11).

Листом від 04.06.2024 №8116/6/03-20-03 ГУ ДПС у Волинській області повідомило, що оскільки сільськогосподарським товаровиробником є юридична особа СГПП «Жовтневе», відтак саме на майно підприємства і поширюється пільга зі сплати податку на нерухоме майно. У той же час, якщо майно оформлене на засновника фізичну особу, то податок за таке майно має сплачуватися (а.с.12).

Позивач, не погоджуючись із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Відповідно до пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.

Статтею 15 ПК України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з статтею 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За приписами статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

За змістом підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за наявності сукупності умов:

- така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;

- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 01.04.2021 у справі №820/6752/16, від 17.02.2021 у справі №820/3707/17, від 24.04.2020 у справі №540/2206/19, від 10.04.2020 у справі №823/1751/17.

У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Також визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Вказане свідчить, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Відповідно до обставин справи між сторонами виник спір з приводу того, чи є позивач, як фізична особа, сільськогосподарським товаровиробником, на якого поширюється пільга, передбачена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Застосування підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником (юридичною та фізичною особою), друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Суд звертає увагу, що встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.

Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівлі сільськогосподарського призначення (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі сільськогосподарського призначення, тобто будівлі які використовуються для сільського господарства.

Тобто ключовим питанням в цій справі є встановлення факту функціонального використання будівлі (телятника) в сільськогосподарській діяльності позивача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач має у власності об`єкти нежитлової нерухомості, а саме приміщення телятника, загальною площею 1212,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Як стверджує позивач, вказаний об`єкт нерухомого майна використовується ним в сільськогосподарській діяльності для зберігання вирощеної сільськогосподарської продукції та сільськогосподарської техніки та відноситься до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Зокрема, позивачем до матеріалів справи додано Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Державні акти на право власності на земельні ділянки, які підтверджують наявність у ОСОБА_1 та членів його сім`ї, які спільно з ним проживають, на праві приватної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, які використовуються ним для виробництва сільськогосподарської продукції (а.с.20-29). Крім того, позивач надав свідоцтва про реєстрацію машин серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , які оформлені на його дружину, а саме комбайну зернозбирального та трактора колісного, які використовуються останнім для обробітку землі (а.с.30-31). Додатково, позивачем були надані докази, які підтверджують факт реалізації вирощеної сільськогосподарської продукції третім особам, а саме накладну від 15.09.2023 №26 та довідки від 22.07.2024, від 24.07.2024 (а.с.53-55).

Відтак, належна позивачу на праві власності будівля використовується для ведення сільського господарства, а саме для зберігання сільськогосподарської продукції та сільськогосподарської техніки.

При цьому, доказів того, що приміщення телятника здається позивачем в оренду, лізинг, позичку, суб`єктом владних повноважень не надано суду.

Щодо тверджень відповідача про те, що у даному випадку сільськогосподарським товаровиробником є юридична особа СГПП «Жовтневе», а тому саме на майно підприємства поширюється податкова пільга зі сплати податку на нерухоме майно, у той же час, якщо майно оформлене на засновника фізичну особу, то податок за таке майно має сплачуватися, суд зазначає наступне.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач є єдиним засновником СГПП «Жовтневе», яке є сільськогосподарським виробником, видами економічної діяльності якого є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Вказане, додатково підтверджує факт безпосереднього використання позивачем вищезазначеного об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності.

На користь висновку, що нормою підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено податкову пільгу, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 № 2628-VIII, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 1 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.

Таким чином, висновки про те, що сільськогосподарським товаровиробником у розумінні норм ПК України є виключно юридична особа не відповідають вище наведеним нормам матеріального закону.

Зазначене вище відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постановах від 26.11.2020 у справі №560/168/19, від 16.12.2021 у справі №160/9061/20, від 11.04.2023 у справі №380/2434/20.

Враховуючи вищезазначене, на думку суду, позивач надав належні докази, які підтверджують факт безпосереднього використання ним об`єкта нерухомості (телятника) у сільськогосподарській діяльності.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

Отже, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Як було встановлено судом, нежитлова будівля, яка належить позивачу на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесена до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», використовується ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником.

Суд зазначає, що норми податкового законодавства не покладають на платника податку обов`язок отримати від Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві» експертний висновок щодо правильності класифікації наявних у власності особи об`єктів нерухомості за державним класифікатором ДК 018:2000, проте такі дії платника могли б спростити процес податкового адміністрування податку на нерухомість.

У той же час, обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень положеннями частини другої статті 77 КАС України покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідач в межах спірних правовідносин не довів, що будівля нерухомості, яка належать позивачу на праві власності, не є будівлею сільськогосподарського призначення. Здійснюючи донарахування податку контролюючий орган не довів наступне: чим він керувався при визначенні позивачу розміру податкового зобов`язання; який документ щодо класифікації будівель і споруд використав; чому на стадії податкового адміністрування (контролю) не отримав інформацію щодо класифікації будівлі від компетентної установи, що вказує на не дотримання відповідачем як суб`єктом владних повноважень пунктів 1, 2, 3, 5, 6, 8 частини другої статті 2 КАС України при прийнятті рішень.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що нежитлова будівля (телятник), яка належить позивачу на праві власності, не є об`єктом оподаткування, відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 09.05.2023 у справі №380/10802/22, від 24.07.2024 у справі № 400/2283/20.

Відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 15.03.2024 №0-0301-UА0092012 винесене відповідачем без дотримання вимог закону, а тому є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією № за подання адміністративного позову у даній справі позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн (а.с.6).

Відтак, оскільки цим рішенням позов задоволено повністю, тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ ДПС у Волинській області на користь позивача необхідно присудити судові витрати в сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 15.03.2024 №0-0301-UА0092012.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати у сумі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44106679)

Суддя Т.М. Димарчук