Справа № 174/468/24
Суддя: Ярощук О. В.
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №174/468/24
Провадження №2-а/932/142/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Ярощук О.В.,

за участі секретаря Кирилішиної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2

до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області

інспектора СРПП ВП Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Котко О.О.

про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення -

у с т а н о в и в:

Суть справи

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у якій просив:

- визнати протиправними дії інспектора СРПП ВП №4 Камя`нського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Котко Олени Олександрівни щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 та ч.1 ст. 122 КУпАП та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД №579969 від 20.03.2024

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАД №579969 від 20.03.2024

- закрити провадження по справі.

Судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

Свою позовну заяву мотивував тим, що у провадженні Вільногірського міського суду Дніпропетровської області щодо нього відбувався розгляд справи за ознаками ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Під час ознайомлення адвокатом із матеріалами справи 16.04.2024 було встановлено, що щодо нього 20.03.2024 винесено також постанову про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст.122 та ч.4 ст. 126 КУпАП, про які йому не було відомо.

У позовній заяві вказує, що 20.03.2024, коли щодо нього було винесено постанову за ч. 2 ст. 130 КУпАП він за кермом не перебував. За кермом була його дружина. Однак, зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД №579969 від 20.03.2024 вбачається, що саме він 20 березня 2024 року о 09 год 47 хв, керуючи транспортним засобом ЗАЗ Daewoo SENS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Вільногірськ по вул. Центральній, 61, порушив п.п. 8.4 ПДР України та 20.07.2023 Амур-Нижньодніпровській суд позбавив права керування на 12 місяців, чим порушив п.п.2.1. ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 та ч.4 ст. 126 КУпАП.

Вважає постанову незаконною, оскільки 20.03.2024 автомобілем не керував.

Взагалі не був обізнаний із винесеною постановою серії БАД №579969.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області 14.05.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУНП в Дніпропетровській області за підсудністю передано до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с 33-36).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12.07.2024 головуючою суддею визначено Ярощук О.В. (а.с 40).

Ухвалою судді 15.07.2024 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та даного відповідачу строк надати відзив, позивачу відповідь на відзив (а.с. 41-42).

Ухвалою суду 19.07.2024 адвокату Точиліну М.В. відмовлено у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду 22.07.2024 задоволено клопотання адвоката Точиліна М.В. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції із зали суду Вільногірського міського суду Дніпропетровської області (а.с 56-57).

До матеріалів справи долучено відзив ГУНП у Дніпропетровській області від 19.08.2024 (а.с.83-90).

Розгляд справи декілька разів відкладався за клопотанням сторін, та з технічних причин (а.с. 52, 59, 91, 96).

У судове засідання учасники не з`явилися, подали клопотання розглядати справу за їх відсутності (а.с. 85, 100).

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неявка відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст. 205 КАС України, не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Позиція відповідача

Позивач скористався своїм правом та надав відзив у якому зазначив, що постанова винесена законно та у межах повноважень.

Звернув увагу суду, що у зв`язку із тим, що строк зберігання відеозаписів з відео реєстраторів та портативних камер становить 30 діб надати відео файл є неможливим (а.с. 85).

Просив у задоволенні вимог у позовній заяві відмовити у повному обсязі.

Релевантне законодавство

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі ч. 1ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти до висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст.77КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно із частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з наведених правових норм, на інспектора патрульної поліції покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення, зокрема, за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

У той час, як ч.4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Положеннями КУпАП, які стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, установленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, без складання протоколу у відповідності до положень ч. 4 ст. 258 КпАП України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 року №5-рп/2015 вказав, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

У той же час, суд, що розглядає вказану справу виснує, що дискреційні повноваження органів поліції під час скороченої процедури розгляду адміністративних справ не мають бути свавільними, мають бути чіткими, виваженими та відповідати дусі закону.

Належна вмотивованість процесуального рішення забезпечує дотримання принципу верховенства права, об`єктивності під час з`ясування обставин справи (оцінки доводів учасника провадження), дотримання основоположних прав та інтересів людини та громадянина під час провадження. У свою чергу, невиконання такої вимоги щодо наведення належних та достатніх мотивів у процесуальному рішенні може призвести до недотримання загальних засад адміністративного законодавства.

Висновки суду

Судом встановлено, що 20.03.2024 об 11 год. 15 хв. стосовно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №579969 (а.с. 7).

Відповідно до змісту протоколу ОСОБА_1 20.03.2024 о 09 год 47 хв, керуючи транспортним засобом ЗАЗ Daewoo SENS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Вільногірськ по вул. Центральній, 61, порушив п.п. 8.4 ПДР України п.п.2.1. ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 та ч.1 ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності, шляхом накладення штрафу у розмірі 20 400 грн.

У графі 8 Постанови «Права за ст. 268 КУпАП та оскарження за статтею 289 КУпАП» та графі 9 «Копію постанови мною отримано» - записано, що ОСОБА_1 відмовився ставити свій підпис.

Відповідно до листа т.в.о. начальника відділення поліції №4 Камянського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Федулова В. 21.03.2024 на адресу ОСОБА_1 направлено копію протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 130 КУпАП та копія постанови за ч.4 ст. 126 КУпАп від 20.03.2024.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї постанови № 14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, у оскаржуваній постанові відсутні посилання на докази на підставі яких, встановлено те, що позивачем порушено Правила дорожнього руху. Таких доказів не надано і у ході судового провадження, після звернення Позивача до суду.

У той же час, судом встановлено, що із матеріалами справи за ч. 2 ст. 130 адвокат Точилін М.В., який діє в інтересах позивача, ознайомився у Вільногірському міському суді Дніпропетровської області 16.04.2024 (а.с.10).

Постановою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24.05.2024 року (яка набрала законної сили 06.06.2024) провадження по справі за ч. 2 ст. 130 КУпАП закрите у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Зокрема, судом встановлено, що факт керування ОСОБА_1 автомобілем не підтверджується відеозаписом та спростовується свідком (а.с 73-75).

Відповідачем на підтвердження факту вчинення позивачем ОСОБА_1 правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 4 ст. 126, не надано до суду жодних доказів : ані відео чи фотофайли, ані показання свідків тощо. Посилався на те, що строк зберігання відео файлів закінчився (а.с. 85).

Приймаючи рішення по суті заявлених вимог, суд бере до уваги і висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17, де останній вказав про те, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Натомість адвокатом Точиліним М.В. надано належним чином завірену копію постанови Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24.05.2024.

Суд оцінюючи вказану постанову суду як доказ по справі що розглядається вважає, що факт перебування позивача за кермом автомобілю 20.03.2024 не доведено, що і було встановлено суддею Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, який власне надав оцінку відеозапису, який був доданий до протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Суд із матеріалів справи вбачає, що протокол від 20.03.2024 та постанова від 20.03.2024 складені стосовно однієї особи ОСОБА_1 містить одні і ті ж вихідні дані: місце скоєння правопорушення (м. Вільногірськ, вул. Центральна, буд. 61), автомобіль яким, на думку представника органу поліції, керував позивач (ЗАЗ Daewoo SENS, реєстраційний номер НОМЕР_1 ). А часова різниця у скоєнні правопорушенні настільки незначна (протокол засвідчив час 10.05, а постанова 09.47), що у суду не виникає сумніву, що описані правопорушення у протоколі та постанові мають єдиний контекст та різняться лише документарною формою оформлення виявлених правопорушень залежно від повноважень співробітника ГУНП в Дніпропетровській області.

Отже рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області є преюдиціальним та приймається судом із беззаперечними обставинами, що були встановленні іншим судом в іншій справі стосовно одних і тих же осіб.

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (у даному випадку відповідача) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення, тобто в даному випадку версії відповідача. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, враховуючи встановлені факти не керування позивачем автомобілем у день та час винесення протоколу за ч. 3 ст. 130 КУпАп, що співпадає із днем та часом винесення постанови за ч.1 ст. 122 та ч. 4 ст. 126 КУпАП, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на те, що у ході розгляду справи не здобуто належних та допустимих доказів вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення, суд приходить до висновку, що зазначена постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Щодо належного відповідача

Позивачем одним із відповідачів по справі визначено працівника поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області інспектора СРПП ВП Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Котко О.О., яка винесла спірну постанову про накладення адміністративного стягнення.

Згідно зі ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 1, 13 Закону України "Про Національну поліцію", поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що працівник поліції, який виніс оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення, а також відповідне управління поліції не може виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені зокрема ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. ст. 25, 26, 42 КАС України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не його територіальний орган чи посадова особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах і від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі за №742/2298/17 та від 26.12.2019 року у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Таким чином належним відповідачем в межах даної справи є лише Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог до другого відповідача (працівника поліції) слід відмовити.

Судовий збір

Судом встановлено, що позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір в розмірі 605, 60 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного, сплачений Позивачем судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Керуючись ст.ст.2, 72, 76, 77, 205, 229, 241 - 246, 250, 255, 271, 286 КАС України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БАД №579969 від 20.03.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 4 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення -закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР НОМЕР_2 ) витрати на сплату судового збору у розмірі 605 гривень 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Інформацію щодо справи, яка розглядається, учасники справи можуть отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет - https://court.gov.ua/fair/sud4803/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярощук