Справа № 523/21547/23
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 523/21547/23

Перша інстанція: суддя Суворова О.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар Афанасенко Ю.М.,

за участі: представника апелянта Вербицького В.В.

представника позивача Бєлої Є.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Адміністративної комісії виконавчого комітету Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2024 року у справі № 523/21547/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Одеської міської ради про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову № 994 від 20.11.2023, винесену адміністративною комісією при виконавчому комітеті Одеської міської ради щодо ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що постановою № 994 від 20.11.2023 адміністративної комісії Виконавчого комітету Одеської міської ради на позивача як начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. за відсутність створення умов доступності для осіб з обмеженими фізичними можливостями, що передбачено ст. 152 КУпАП. Вважає, що постанова № 994 від 20.11.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності є незаконною та необґрунтованою та підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про право власності та витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна балансоутримувачем державного майна за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, буд. 12-в є Державне агентство меліорації та рибного господарства, яке знаходиться за адресою: 04053, м. Київ, Шевченківський район, вул. Січових стрільців, буд.45-А. Позивач, як начальник Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області неодноразово звертався до Держрибагентства, як до розпорядника бюджетних коштів з метою надання додаткового фінансування для вирішення питання капітального ремонту адміністративної будівлі для забезпечення доступності приміщення для осіб з інвалідністю , проте це питання вирішено не було .

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що факт вчинення правопорушення позивачем підтверджується протоколом .

Також відповідач зазначив, що до протоколу про адміністративне правопорушення від 08.11.2023 № 001444 Головним спеціалістом відділу контролю території Пересипського р-ну УКТМ, ОСОБА_2 додано фотофіксацію об`єкту благоустрою - адміністративної будівлі за адресою: вул. Балківська, буд. 12-в м. Одесі, на якій зображено відсутність умов доступності для осіб з обмеженими фізичними можливостями.

Виходячи з того, що адміністративна будівля, у якій розміщується Одеський рибоохоронний патруль, не обладнана засобами, що сприяють доступу до неї особам з обмеженими фізичними можливостями, адміністративна комісія Виконавчого комітету Одеської міської ради обґрунтовано дійшла висновку про наявність в діях ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП України, яка встановлює адміністративну відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 21 травня 2024 року позов задовольнив.

Постанову Адміністративної комісії Виконавчого комітету Одеської міської ради № 994 від 20.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 в.о. начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 152 КУпАП - скасував.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Адміністративна комісія Виконавчого комітету Одеської міської ради подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції безпідставно послався на те, що фото, яке не зазначене в протоколі, а надано лише до суду не підтверджує та не спростовує факту порушення, викладеного у протоколі, оскільки на наданому фото відсутня прив`язка до місцевості, не надані пояснення з приводу того, що зображено на цьому фото;

- доводи суду першої інстанції про те, що власником адміністративної будівлі за адресою: вул. Балківська, 12-в в м. Одесі, в якій розміщується Одеський рибоохоронний патруль, є Держрибагентство, не виключають відповідальності позивача, як керівника територіального органу Держрибагентства, за нестворення умов доступності для осіб з обмеженими фізичними можливостями до адмінбудівлі Одеського рибоохоронного патруля.

- інші доводи відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.

Представник позивача подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення. Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 08.11.2023 відносно ОСОБА_1 складено протокол № ДБМ 001444 про адміністративне правопорушення за ст.152 КУпАП, в якому в поясненнях зазначено, що ОСОБА_1 з протоколом не згодний (а.с.7).

20.11.2023 Адміністративною комісією Виконавчого комітету Одеської міської ради було винесено постанову № 994 по справі про адміністративне правопорушення, якою на громадянина ОСОБА_1 - Начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1 020 ,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, а саме: відсутність створення умов доступності для осіб з обмеженими фізичними можливостями (а.с.8).

Згідно свідоцтва про право власності від 23.10.2012 та витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна балансоутримувачем державного майна за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 12 в, об`єкт в цілому складається з будівель лі. «А», «Б», загальною площею 833,8 кв.м., основною площею 697,3 кв.м., відображених у технічному паспорту від 27.01.2012 є Державне агентство рибного господарства України (а.с.9-10).

Відповідно до наданої представником позивача технічного паспорту на нежитлові будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 12 в, виданого КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР, замовником якого є Державне агентство рибного господарства України (), наявний схематичний план приміщень, загальна площа, кількість поверхів та кількість приміщень (а.с.57-63).

До матеріалів справ надано листи Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області № 1-4-01/1370-332 від 05.06.2023, № 1-6-01/1514-23 від 20.06.2023, № 1-4-01/2061-23 від 06.09.2023, № 1-5-01/262923 від 09.11.2023 та № 1-5-01/365-24 від 21.02.2024, адресовані на ім`я Голови Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм , з яких вбачається, що Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області неодноразово зверталось до власника майна з приводу виділення додаткових коштів для обладнання пандусу за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 12 в (а.с.11-12,14).

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано суду доказів на підтвердження наявності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, отже оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 була винесена без достатніх правових підстав, за відсутності події та складу правопорушення, що є підставою для її скасування та закриття провадження у справі.

Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно зі ст. 6, ст. 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Стаття 8 КУпАП передбачає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Матеріалами справи встановлено, що Адміністративною комісією Виконавчого комітету Одеської міської ради було винесено постанову № 994 по справі про адміністративне правопорушення, якою на громадянина ОСОБА_1 - Начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1 020 ,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, а саме: відсутність створення умов доступності для осіб з обмеженими фізичними можливостями (а.с.8).

Так, зі змісту оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності 20.11.2023, як посадову особу в.о. начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області за фактом відсутності створення умов доступності для осіб з обмеженими фізичними можливостями за адресою: м.Одеса, вул.Балківська, 12В.

Статтею 14 КУпАП передбачена відповідальність посадової особи за адміністративні правопорушення, пов`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов?язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 № 3166-V територіальні органи центрального органу виконавчої влади діють на підставі положень, що затверджуються керівником центрального органу виконавчої влади.

Типове положення про територіальні органи центрального органу виконавчої влади затверджується Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Пунктом 3 положення про Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеський області, затвердженого наказом Держрибагентства від 15.07.2016 №229 з наступними змінами, встановлено, що основним завданням Одеського рибоохоронного патруля є реалізація повноважень Держрибагентства у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, меліорації земель та експлуатації державних водогосподарських об`єктів комплексного призначення, міжгосподарських зрошувальних і осушувальних систем в районі діяльності.

Згідно з п. 2 Положення № 229 Одеський рибоохоронний патруль у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, Указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, наказами та дорученнями Держрибагентства, актами місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування а також цим положенням.

Відповідно до п. 14 та п. 15 Положення про Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеський області, затвердженого наказом Держрибагенства від 15.07.2016 №229 з наступними змінами, несе персональну відповідальність за організацію та результати його роботи.

Аналогічні за змістом положення містяться і в п.11 Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади, затвердженого постановою Кабміну України від 25 травня 2011 р. №563, а саме: керівник територіального органу здійснює керівництво територіальним органом, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності.

Разом з тим, позивачем наданий акт приймання-передачі основних засобів від 03.07.2017, відповідно до якого двоповерхова адміністративна будівля управління, що знаходиться за адресою вул. Балківська, 12в в м. Одеса, передана відповідно до наказу Державного агентства меліорації та рибного господарства України від 30.06.2017 №359 на баланс управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеський області.

Таким чином, ОСОБА_1 , як посадова особа в.о. начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області, є належним суб`єктом притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтями 254 та 256 КУпАП встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ст.152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зміст (склад) адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП становлять наступні елементи:

- об`єкт правопорушення суспільні відносини у сфері громадського благоустрою;

- об`єктивна сторона правопорушення полягає у порушенні правил благоустрою територій міст та інших населених пунктів, зокрема відсутність створення умов доступності для осіб з обмеженими фізичними можливостями;

- суб`єкт правопорушення - посадова особа суб`єкта владних повноважень;

- суб`єктивна сторона правопорушення вина у формі умислу або необережності.

Апеляційний суд зауважує, що позивач не заперечує наявність об`єктивної сторони правопорушення.

Правова позиція позивача зводиться до відсутності суб`єктивної сторони умислу.

На підтвердження відсутності суб`єктивної сторони представницею позивача до матеріалів справи представницею позивача долучені листи Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області № 1-4- 01/1370-332 від 05.06.2023, № 1-6-01/1514-23 від 20.06.2023, № 1-4-01/2061- 23 від 06.09.2023, № 1-5-01/262923 від 09.11.2023 та № 1-5-01/365-24 від 21.02.2024, адресовані на ім`я Голови Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм з яких вбачається, що Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області неодноразово зверталось до власника майна з приводу виділення додаткових коштів для обладнання пандусу за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 12-В.

Надаючи оцінку доказам стосовно форми звернення із запитом про додаткове фінансування колегія суддів зазначає таке.

Наказом Міністерства фінансів України від 21.12.2022 №450 затверджена Інструкція з підготовки бюджетних запитів(далі - Інструкція ).

Інструкція визначає підходи до розрахунку та розподілу граничних показників видатків державного бюджету та надання кредитів з державного бюджету на середньостроковий період), встановлює порядки складання та аналізу бюджетних запитів для підготовки проєкту Державного бюджету України.

Відповідно до п. 5 Інструкції Бюджетні запити подаються до Мінфіну в електронній або паперовій формі.

Бюджетний запит в електронній формі подається через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади чи спеціальний вебмодуль цієї системи. Засоби кваліфікованого електронного підпису або кваліфікованої електронної печатки застосовуються для кожної із форм бюджетного запиту окремо.

Розділ V вказаної Інструкції регламентує Порядок заповнення Форми БЗ-1, якою оформлюється бюджетний запит.

Відповідно до частини першої статті 22 Бюджетного Кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Визначення понять головні розпорядники бюджетних коштів, розпорядник бюджетних коштів та одержувач бюджетних коштів наведені у пунктах 18, 47 та 38 частини першої статті 2 Бюджетного Кодексу України відповідно.

Відповідно до пунктів 3 і 7 частини п`ятої статті 22 Бюджетного Кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Постановою КМУ від 28.02.2002 № 228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» закріплено, що розпорядники нижчого рівня, до сфери управління яких належать інші розпорядники нижчого рівня, у процесі складання, розгляду, затвердження та виконання кошторисів застосовують процедури та правила, визначені для головних розпорядників (п. 7).

Розпорядники бюджетних коштів мають право провадити свою діяльність виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду, а вищі навчальні заклади та наукові установи також в межах асигнувань, затверджених планами використання бюджетних коштів і помісячними планами використання бюджетних коштів, за наявності витягу, доведеного органом Державного казначейства, що підтверджує відповідність цих документів даним казначейського обліку.

З цією метою розпорядники, які отримали від органів Державного казначейства витяг, повинні подати цим органам дані про розподіл показників зведених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, а також зведених планів використання бюджетних коштів і зведених помісячних планів використання бюджетних коштів у розрізі розпорядників нижчого рівня та одержувачів. Зазначені показники доводяться до відповідних органів Державного казначейства за місцем розташування розпорядників нижчого рівня та одержувачів.

З аналізу наведених положень виходить, що відповідно п.7 Порядку відповідальні виконавці, розпорядники нижчого рівня, до сфери управління яких належать інші розпорядники нижчого рівня (одержувачі), а також відокремлені структурні підрозділи розпорядників (одержувачів), що не мають статусу юридичної особи, в процесі складання, розгляду, затвердження та виконання кошторисів застосовують положення цього Порядку, визначені для головних розпорядників.

Проте, листи Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області № 1-4- 01/1370-332 від 05.06.2023, № 1-6-01/1514-23 від 20.06.2023, № 1-4-01/2061- 23 від 06.09.2023, № 1-5-01/262923 від 09.11.2023 та № 1-5-01/365-24 від 21.02.2024 не відповідають затвердженій формі Бюджетного запиту для виділення додаткових коштів для обладнання пандусу.

Відтак, означені листи не відповідають встановленому законом порядку звернення за бюджетними коштами та не є підтвердженням відсутності суб`єктивної сторони інкримінованого правопорушення.

Місцеві органи виконавчої влади, підприємства, установи та організації, а також громадяни несуть встановлену законом відповідальність перед органами місцевого самоврядування за заподіяну місцевому самоврядуванню шкоду їх діями або бездіяльністю, а також у результаті невиконання рішень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийнятих у межах наданих їм повноважень.

Згідно з ч. 4 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до статті 10 Закону України Про благоустрій населених пунктів передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

Згідно статті 20 цього ж закону, організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Диспозиція статті 152 КУпАП за своїм змістом є бланкетною, тобто для повного визначення ознак правопорушення відсилає даному випадку до п.п.6.1.7.7 Правил благоустрою території міста Одеси затверджених Рішенням ОМР № 1631-VІ від 23.12.2011.

Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює правову норму більш конкретним змістом.

Так, преамбулою Правил благоустрою території міста Одеси (текстової частини) у новій редакції" затверджених Рішенням ОМР № 1631-VІ від 23.12.2011 встановлено, що Правила забезпечують державні, громадські та приватні інтереси. Одеська міська рада забезпечує вільний доступ населення, підприємств, установ, організацій всіх форм власності до цих Правил. Правила є відкритими та доступними.

Поряд з тим, оскільки адміністративне правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП, в контексті даної справи, стосується відсутності створення умов доступності для осіб з обмеженими фізичними можливостями та гарантування прав та соціальної захищеності осіб з інвалідністю, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06.09.2012 №5207-VI визначено організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина.

У ст. 1 даного Закону надано визначення поняття дискримінації та непрямої дискримінації.

Дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Дія цього Закону також поширюється на такі сфери суспільних відносин як доступ до товарів та послуг (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні»).

Водночас Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-ХІІ визначено основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Також права осіб з інвалідністю регулюються і Конвенцією про права осіб з інвалідністю (далі - Конвенція).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Конвенції Держави-учасниці зобов`язуються забезпечувати й заохочувати повну реалізацію всіх прав людини й основоположних свобод всіма особами з інвалідністю без будь-якої дискримінації за ознакою інвалідності. Зокрема, із цією метою держави-учасниці зобов`язуються:

a) вживати всіх належних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, що визнаються в цій Конвенції;

б) вживати всіх належних заходів, зокрема законодавчих, для зміни чи скасування існуючих законів, постанов, звичаїв та практик, які є дискримінаційними стосовно осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті що стосується економічних, соціальних та культурних прав, то кожна держава-учасниця зобов`язується вживати, максимально залучаючи наявні в неї ресурси, а у випадку необхідності - удаючися до міжнародного співробітництва, заходів для поступового досягнення повної реалізації цих прав без шкоди для тих сформульованих у цій Конвенції зобов`язань, які є безпосередньо застосовними відповідно до міжнародного права.

Згідно ст. 9 Конвенції щоб надати особам з інвалідністю можливість вести незалежний спосіб життя й усебічно брати участь у всіх аспектах життя, держави-учасниці вживають належних заходів для забезпечення особам з інвалідністю доступу нарівні з іншими до фізичного оточення, до транспорту, до інформації та зв`язку, зокрема інформаційно-комунікаційних технологій і систем, а також до інших об`єктів і послуг, відкритих або таких, що надаються населенню, як у міських, так і в сільських районах. Ці заходи, які включають виявлення й усунення перепон і бар`єрів, що перешкоджають доступності, повинні поширюватися

Держава в особі своїх державних органів зобов`язалась створити прийнятні умови для життя осіб з особливим потребами, здійснити заходи щодо усунення їх дискримінації та забезпечити їх такими умовами життя, що будуть сприяти більшому розвитку їх здібності та враховувати їх потреби, у тому числі і житлові.

Діяльність органів державної влади або органів місцевого самоврядування у цих напрямках повинна бути направлена та демонструвати дійсне бажання виконати свої обов`язки та створити належні умови для життя людини з особливими потребами.

При цьому фактичні потреби конкретної особи можуть бути задоволені будь-яким сприятливим способом для цієї особи та можливим способом для органу державної влади або місцевого самоврядування. Баланс між інтересами цієї людини та інтересами громади повинен бути знайдений з урахуванням інтересів усіх сторін та демонструвати дійсне бажання виконати з боку органів влади та місцевого самоврядування свої завдання у цьому напрямку своїх обов`язків.

Апеляційний суд зазначає, що визначення вжитого у Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» терміну «розумне пристосування» міститься в Конвенції про права осіб з інвалідністю від 13.12.2006 відповідно до якої розумне пристосування означає внесення, коли це потрібно в конкретному випадку, необхідних і підхожих модифікацій і коректив, що не становлять непропорційного чи невиправданого тягаря, для цілей забезпечення реалізації або здійснення особами з інвалідністю нарівні з іншими всіх прав людини й основоположних свобод.

Колегія суддів також зазначає, що із наведеного визначення та суті розумного пристосування випливає, що для того, щоб розумне пристосування забезпечувало можливість особи з інвалідністю реалізувати свої права на рівні з іншими воно має враховувати індивідуальні потреби особи з інвалідністю.

Таким чином, органи державної влади та місцевого самоврядування мають вживати усіх належних заходів для забезпечення особам з інвалідністю доступу нарівні з іншими до фізичного оточення, до транспорту, до інформації та зв`язку, а також до інших об`єктів і послуг, відкритих або таких, що надаються населенню, як у міських, так і в сільських районах, щоб надати особам з інвалідністю можливість вести незалежний спосіб життя й усебічно брати участь у всіх аспектах життя.

Разом з тим, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.07.2024 у справі № 640/11812/21, в якому вказано, що відповідач повинен був не тільки теоретично оцінити можливість використання певних пристосувань під час розгляду цієї справи, а й практично довести, що всі доступні допоміжні засоби для осіб з порушенням зору були ретельно ним досліджені, і що жоден з них, на підставі фактів, не може бути впроваджений без непропорційного або неприйнятного тягаря (див. пункт 66 вказаної постанови).

При цьому фінансова неспроможність держави повинна бути обґрунтована відповідними розрахунками із розкриттям кожного чинника такого розрахунку».

Таким чином, твердження представника позивача про неможливість створення умов доступності для осіб з інвалідністю за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 12-В у зв`язку із відсутністю фінансування для обладнання пандусу, колегія суддів відхиляє, оскільки відсутність бюджетних коштів не повинно впливати на здійснення особами з інвалідністю нарівні з іншими всіх прав людини й основоположних свобод та легалізацію порушень прав осіб з інвалідністю.

07.10.2024 представник позивача подала додаткові пояснення та в судовому засіданні 08.10.2024 акцентувала увагу на тому що, Управлінням Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області були встановлені кнопки виклику персоналу на стіні біля входу до адміністративної будівлі, що підтверджується фототаблицею. Встановлення вказаних кнопок не потребувало виділення грошових коштів Державним агентством меліорації та рибного господарства в Україні. Однак наявність зазначених кнопок не були враховані при винесенні оскаржуваної постанови.

Представник позивача також наголосила на тому, що представником відповідача при подачі пояснень від 20.09.2024 додатково підтверджений факт встановлення кнопки виклику співробітника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області.

Колегія суддів відхиляє вказані твердження представника позивача оскільки, матеріалами справи встановлено, що на фотознімку об`єкту благоустрою адміністративної будівлі за адресою: вул. Балківська 12-в, відсутня кнопка виклику персоналу (а.с. 75).

Апеляційний суд наголошує, що на фотознімках долучених разом із поясненнями представника позивача від 20.09.2024 дійсно вбачається наявність улаштування кнопки виклику персоналу, проте доказів встановлення кнопки виклику персоналу до винесенні оспореної постанови до суду не надано.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Адміністративною комісією виконавчого комітету Одеської міської ради, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч. 2 ст. 77 КАС України покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятого ним рішення, надано суду докази на підтвердження наявності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП та наявності підстав для притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята правомірно та скасуванню не підлягає, з підстав викладених вище, що помилково не встановлено судом першої інстанції.

Згідно п.2 ч.1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 статті 317 КАС України - підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що при постановлені оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись статтями 77, 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адміністративної комісії виконавчого комітету Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2024 року у справі № 523/21547/23 скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Одеської міської ради про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк