Справа № 120/7626/24
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 жовтня 2024 р. Справа № 120/7626/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернулася з адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 24.05.2023 № 22 щодо відмови у призначенні пенсії за віком.

З метою скасування вказаного рішення та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплатити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 22.05.2023, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою від 13.06.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

27.06.2024 відповідач 1 подав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що за принципом екстериторіальності документи позивача розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Відповідач 1 зауважив, що 16.05.2023 позивач звернулася із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу.

Згідно з наданих до заяви документів страховий стаж позивача на момент звернення становив 24 роки 02 місяці 29 дні та є недостатнім для призначення пенсії за віком.

В подальшому 12.10.2023 позивач повторно звернулася із заявою про призначення пенсії за віком, долучивши рішення суду про встановлення факту належності правовстановлюючих документів від 06.09.2023 № 126/1843/23, яке набуло законної сили 07.10.2023, за результатами розгляду якої винесено рішення про призначення пенсії за віком з 12.10.2023.

Відповідач зауважив, що заява до територіального органу Пенсійного фонду України подана після спливу 3-х місячного терміну, тому підстави для нарахування позивачу пенсії з 21.05.2023 відсутні.

02.07.2024 відповідач 2 подав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 30.03.1983, оскільки запис про зміну прізвища виконано з порушенням п. 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162.

Також, не враховано до страхового стажу період навчання з 01.09.1980 по 28.08.1982, оскільки прізвище та ім`я, зазначене в дипломі, не відповідає паспортним даним заявниці.

До страхового стажу не враховано періоди роботи в колгоспі, згідно довідки від 11.05.2023 № 121, за 1988-1989, оскільки невірно зазначено прізвище. Тому, 24.05.2023 Головним управлінням було прийнято спірне рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

В подальшому, рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 06.09.2023 № 126/1843/23 встановлено факт правовстановлюючих документів позивача.

Після набрання законної сили рішенням Бершадського районного суду Вінницької області у справі № 126/1843/23 позивач повторно звернулася із заявою про призначення пенсії.

Відповідач зазначив, що оскільки повторне звернення із заявою про призначення пенсії відбулося 12.10.2023, тобто пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, тому, на думку відповідача, правових підстав для призначення та виплати пенсії з 22.05.2023 немає.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив наступне.

ОСОБА_1 16.05.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та 24.05.2023 прийнято рішення № 22 про відмову у призначенні пенсії.

Відмова пенсійного органу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" обґрунтована відсутністю відповідного пенсійного віку.

Згідно із спірним рішенням за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 30.03.1983, оскільки запис про зміну прізвища виконано з порушенням п. 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162.

Також, не враховано до страхового стажу період навчання з 01.09.1980 по 28.08.1982 (диплом від 31.08.1982 № 044325), оскільки прізвище та ім`я, зазначене в дипломі, не відповідає паспортним даним заявниці.

В матеріалах справи наявне свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 від 31.05.1986, в якому ім`я заявниці не відповідає паспортним даним " ОСОБА_2 ".

До страхового стажу не враховано періоди роботи в колгоспі, згідно довідки від 11.05.2023 № 121, за 1988-1989, оскільки невірно зазначено прізвище.

В подальшому, рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 06.09.2023 у справі № 120/1843/23 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Встановлено факт належності правовстановлюючих документів, а саме що:

- диплом № НОМЕР_3 про закінчення повного курсу Черкаського професійно-технічного училища облуправління господарського харчування за професією повар та присвоєно кваліфікацію повара четвертого розряду, виданий 31 серпня 1982 року Міністерством торгівлі УРСР Управління громадського харчування Черкаського облвиконкому Черкаське професійно-технічне училище виданий на ім`я " ОСОБА_3 ", належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 видана 30.03.1983 року Управлінням громадського харчування Уманського міськвиконкому видана на ім`я " ОСОБА_4 ", належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після набрання рішенням законної сили, позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії і їй призначено пенсію з 12.10.2023.

Позивач, вважаючи, що їй пенсія має бути призначена з 22.05.2023, тому звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами У країни.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон від 09,07.2003 № 1058-ІV).

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV).

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Отже, з вище зазначеного слідує, що страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон від 05.11.1991 № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі №235/805/17, від 06.12.2019 у справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі №500/1561/17, від 05.12.2019 у справі №242/2536/16-а.

У спірному рішенні від 24.05.2023 № 22 відповідач вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи, згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 30.03.1983, оскільки запис про зміну прізвища виконано з порушенням п. 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162.

Також, не враховано до страхового стажу період навчання з 01.09.1980 по 28.08.1982 (диплом від 31.08.1982 № 044325), оскільки прізвище та ім`я, зазначене в дипломі, не відповідає паспортним даним заявниці.

До страхового стажу не враховано періоди роботи в колгоспі, згідно довідки від 11.05.2023 № 121, за 1988-1989, оскільки невірно зазначено прізвище.

Оцінюючи такі доводи, суд зазначає наступне.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 (301-93-п) "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства. Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Згідно з п. 2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, а також внесення до неї записів, є підприємство роботодавець.

Відповідно до висновку Верховного Суду, сформованого у постанові від 06 березня 2018 року по справі № 754/14989/15-а (адміністративне провадження № К/9901/11030/18), положеннями Закону № 1058-IV підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Отже, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Більше того, відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.93 № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Дійсно, згідно із відомостями паспорту громадянина України позивач - ОСОБА_1 , однак у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 зазначено ім`я позивача - " ОСОБА_1 ".

Однак, записи про спірні періоди роботи та навчання у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 30.03.1983 та трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_4 не містять недопустимих (таких, що внесені в супереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, містить печатки.

Тому, посилання відповідача на неточності імені та прізвища позивача на її трудових книжках не є тим недоліком, який може стати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року по справі № 490/123 92/16-а.

Відтак, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 від 24.05.2023 № 22 про відмову в призначенні пенсії.

Разом з цим, суд зауважує, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 06.09.2023 у справі № 120/1843/23 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Встановлено факт належності правовстановлюючих документів, а саме що:

- диплом № 044325 про закінчення повного курсу Черкаського професійно-технічного училища облуправління господарського харчування за професією повар та присвоєно кваліфікацію повара четвертого розряду, виданий 31 серпня 1982 року Міністерством торгівлі УРСР Управління громадського харчування Черкаського облвиконкому Черкаське професійно-технічне училище виданий на ім`я " ОСОБА_3 ", належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 видана 30.03.1983 року Управлінням громадського харчування Уманського міськвиконкому видана на ім`я " ОСОБА_4 ", належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки, вказаним рішенням суду встановлено факт належності правовстановлюючих документів ОСОБА_1 , остання 12.10.2023 повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

За результатом розгляду заяви, відповідач призначив ОСОБА_1 пенсію за віком з 12.10.2023.

Відповідач вважає, що оскільки позивач подала заяву до територіального органу Пенсійного фонду України після спливу 3-х місячного терміну, підстави для нарахування їй пенсії з моменту первинного звернення відсутні.

Оцінюючи вказані доводи відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки, позивач досягнула 60 років 21.05.2023, а її звернення до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії першочергово відбулось 16.05.2023, тобто в межах строку визначеного п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, то призначення пенсії має відбутися з 22.05.2024.

Отже, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати пенсію за віком з 22.05.2023.

Разом з цим, відповідач вказує, що позивач пропустила строк на звернення до суду із даним позовом, оскільки про порушення своїх прав дізналася у травні 2023, зокрема після отримання рішення про відмову у призначенні пенсії від 24.05.2023, однак із позовом позивач звернулася у червні 2024 року після отримання листа від 15.03.2024, яким надано відповідь на звернення позивача.

Однак, суд відхиляє такі доводи відповідача з огляду на те, що після отримання рішення від 24.05.2023 про відмову у призначенні пенсії, позивач вчиняла активні дії щодо встановлення факту належності їй правовстановлюючих документів та після набрання рішенням Бершадського районного суду Вінницької області 12.10.2023 повторно звернулася із заявою про призначення пенсії.

З метою надання інформації щодо доплати пенсії за попередній період позивач 20.02.2024 звернулася до відповідача із заявою. Відповідач листом від 15.03.2024 повідомив позивача, що їй призначено пенсію з 12.10.2023, відтак про порушення своїх прав позивач дізналася після отримання листа пенсійного органу від 15.03.2024.

При цьому позовна заява надійшла до Вінницького окружного адміністративного суду 10.06.2024, тобто у встановлений шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1211,20 грн належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", у справі "East/West Alliance Limited" проти України" та "Ботацці проти Італії" (заява N 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Так, між Адвокатом Цимбалюк І.А. (далі - Адвокат) та ОСОБА_1 (далі Клієнт) укладений Договір про надання правової допомоги від 25.04.2024 № 7/24 (далі - Договір) (а.с. 35-37).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Адвокат зобов`язується: надавати Клієнту консультації з питань цивільного, господарського, адміністративного та податкового права; організовувати ведення претензійно-позовної роботи по матеріалам, що підготовлені Клієнтом; надавати правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування (ведення справи). Представляти інтереси Клієнта та здійснювати його захист в правоохоронних органах та контролюючих органах, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Згідно із п. 4.1, 4.2 Договору, вартість послуг Адвоката становить 10000,00 грн. Клієнт на протязі трьох днів з моменту підписання Договору, сплачує передплату за надані послуги в розмірі, що становить 50% від загальної вартості послуг. Інша частина гонорару підлягає сплаті на протязі 3-х днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг. Адвокат залишає за собою право в односторонньому порядку надавати весь обсяг або частину роботи безоплатно.

Оплата підлягає перерахуванню Клієнтом на розрахунковий чи картковий рахунок Адвоката або внесенню готівкою в касу Адвоката. У разі необхідності, за попередньою домовленістю між сторонами, Клієнт оплачує Адвокату витрати Адвоката, необхідні для виконання його обов`язків за цим Договором, понесені в інтересах Клієнта (обов`язкові платежі, витрати на відрядження, тощо). Сума додаткових витрат погоджується сторонами додатково без укладення письмових додаткових угод (п. 4.3 Договору).

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з Актом приймання-передачі наданих послуг від 30.04.2024 Адвокат надала позивачу наступні послуги:

- консультація та підготовка заяви до ПФУ у Вінницькій області - 1 год, 500 грн;

- ознайомлення з документами та їх вивчення - 1 год, 500 грн;

- вивчення судової практики, підготовка позовної заяви до Вінницького окружного адміністративного суду - 500 грн;

- представництво інтересів у суді - 4000,00 грн.

Загальна сума: 10000,00 грн (а.с. 41).

Згідно квитанції позивач сплатила Адвокату гонорар у сумі 10000,00 грн (а.с. 42).

В той же час, відповідачі просили зменшити витрати на відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки дана справа належить до справ, щодо яких на момент звернення позивача до суду сформовано достатньо сталу практику їх розгляду, а тому сума витрат, яку просить стягнути представник позивача, є завищеною та неспівмірною із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).

Суд, оцінивши надані докази, доходить висновку, що заявлена сума до відшкодування є завищеною з огляду на те, що дана справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, матеріали справи не містять великого обсягу, а відтак заявлена до відшкодування сума є не співмірною із складністю справи.

Відтак, враховуючи критерій обґрунтованості понесених позивачем витрат, суд вважає що розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 3000,00 грн, що відповідає критерію розумності та співмірності.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 24.05.2023 № 22 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 22.05.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 );

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області ( код ЄДРПОУ - 13322403, вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна