Справа № 580/10714/23
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Кобаля М.І., Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року (розглянута в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, м. Черкаси, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2023 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 06.07.2022 - 25.07.2022, 30.07.2022 - 08.08.2022, 09.09.2022 - 26.09.2022, 27.09.2022 - 04.10.2022, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 06.07.2022 - 25.07.2022, 30.07.2022 - 08.08.2022, 09.09.2022 - 26.09.2022, 27.09.2022 - 04.10.2022, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

22.05.2022 позивач виконував бойове завдання в районі АДРЕСА_1 , при переміщенні в укриття під час авіаційного удару, внаслідок падіння, отримав травмування. Поранення сталось під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, одержане під час захисту Батьківщини, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України .

У зв`язку з отриманням бойового поранення (22.05.2022) ОСОБА_1 проходив довготривале лікування та перебував на стаціонарному лікуванні в різних медичних закладах в тому числі з 25.07.2022 по 04.10.2022 та за цей період ОСОБА_1 не здійснювали виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 25.02.022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

На підставі наведеного представник позивача вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, за період з 30.07.2022 по 08.08.2022, з 09.09.2022 по 26.09.2022, з 27.09.2022 по 04.10.2022, включно, з урахуванням фактично виплачених сум.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок травми, одержаної при захисті Батьківщини, за період з 30.07.2022 по 08.08.2022, з 09.09.2022 по 26.09.2022, з 27.09.2022 по 04.10.2022, включно, з урахуванням фактично виплачених сум.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 написано рапорт №4868 та надані підтверджуючі документи, в яких зазначено інший діагноз, так в копії виписки від 25.07.2022 №1583 зазначено діагноз: М24.50 Контрактура правого гомілкового суглобу. Післятравматичний нейродистрофічний синдром, в копії виписки від 04.10.2022 №2537 зазначено діагноз: М42.1 Розповсюджений остеохондроз хребта з переважним ураженням грудного відділу хребта, спондильозом, правобічний сколіоз ГВХ 1ст., ускладнений дегенерацією міжхребцевих дисків, дорсальними протрузіями міжхребцевих Th 5 - Th 6, та Th 7- Th 8, хронічний полірадикулярний больовий синдром ст. нестійкої ремісії, що суперечить вимогам Наказу №260.

Відповідач зазначив, що до рапорту №4868 не надано підтверджуючих документів за весь період перебування на стаціонарному лікуванні.

Довідка військово-лікарської комісії від 10 червня 2022 року № 584 не врахована у зв`язку із не визначенням у ній ступеня тяжкості травми, також не врахована довідка військово-лікарської комісії від 08 серпня 2022 року № 1465 в зв`язку з віднесенням травми ОСОБА_1 за ступенем тяжкості до легкої.

ОСОБА_1 не перебував у відпустці для лікування в період з 08.08.2022 по 09.09.2022 в зв`язку з відсутністю поданого ОСОБА_1 відповідного рапорту та доданих до нього підтверджуючих документів.

На підставі наведеного, керуючись Наказом №260 та Постановою №168 ОСОБА_1 нарахована додаткова винагорода за період перебування на стаціонарному лікуванні, на підставі наданих підтверджуючих документів до Рапорту №4868.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що з військового квитка серія НОМЕР_4 виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 05.11.2003, встановлено, що ОСОБА_1 29.04.2022 призваний на військову службу по мобілізації, у зв`язку зі збройною агресією РФ, відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію".

З 25.02.2022 ОСОБА_1 зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 , у складі якої брав безпосередню участь у бойових діях.

Командиром військової частини НОМЕР_1 видано позивачу довідку №1373 від 22.04.2023 про обставини травми, в якій зазначено, що 22.05.2022 ОСОБА_1 одержав закритий крайовий перелом основи 1-ї плюсневої кістки правої ступні. За обставин: 22.05.2022 виконуючи бойове завдання в районі АДРЕСА_1 , при переміщенні в укриття під час авіаційного удару, внаслідок падіння, отримав травмування начальник їдальні ВМЗ військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 . Поранення сталось під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, одержане під час захисту Батьківщини, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Згідно відомостей, які містяться в первинній медичній карті ПГХП м. Краматорськ, ОСОБА_1 звернувся 28.05.2022 за медичною допомогою після отриманої травми, де йому проведено флюорографію стопи, від накладення гіпсової пов`язки та подальшої евакуації відмовився, наполягав на поверненні на позиції.

10.06.2022 проведено медичний огляд позивача гарнізонною ВЛК в/ч НОМЕР_5 та видано довідку ВЛК №584 від 10.06.2022, в якій містяться відомості про постанову ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): стан після закритого перелому 1-ї плюсневої кістки правої стопи (від 22.05.2022) лікованого консервативно з тимчасовим порушенням функції. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням служби. Потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Як встановлено судом з виписки №1583 від 08.08.2022 виданої КНП "Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради", для стаціонарного лікування позивач звернувся 06.07.2022 де перебував до 25.07.2022.

Згідно вказаної виписки №1583 основним діагнозом є: М24.50 Контрактура правого гомілкового суглобу; супутнім діагнозом є: S92.3 Закритий неконсолідований (22.05.2022) перелом проксимального епіфізу 1-ї плеснової кістки правої ступні із зміщенням кісткового фрагменту.

25.07.2022 хворий виписаний для продовження лікування амбулаторно за місцем проживання. Представлений до ВЛК 08.08.2022. Видано довідку військовослужбовця з 30.07.2022 по 08.08.2022, продовжує хворіти.

Згідно відомостей, які містяться у виписці №12778 КНП "Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги" позивач проходив стаціонарне лікування за основним діагнозом: S92.3 стан після закритого невірноконсолідуючого внутрішньосуглобового перелому основи 1-ї плесневої кістки правої стопи із зміщенням (22.05.2022), артродезу 1 плесне-клиновидного суглобу гвинтами (02.08.2022).

08.08.2022 проведено медичний огляд позивача ВЛК КНП "Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги" та видано довідку ВЛК №67/1 від 08.08.2022, в якій містяться відомості про постанову ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): стан після закритого невірноконсолідуючого внутрішньосуглобового перелому основи 1-ї плесневої кістки правої стопи із зміщенням (22.05.2022), артродезу 1 плесне-клиновидного суглобу гвинтами (02.08.2022). Післятравматичний регіонарний нейродистрофічний синдром. Помірна контрактура правого гомілковостопного суглоба. Тимчасове порушення функції опори та ходьби.

Згідно наказу МОЗУ від 04.07.2007 №370 п. 3.1 "Про затвердження Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості" травма віднесена до легкої.

Травма, ТАК, пов`язана з проходженням служби. Потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Доказів звернення до командування військової частини НОМЕР_1 з відповідним рапортом для оформлення відпустки за станом здоров`я з 08.08.2022 по 08.09.2022 позивач не надав.

В подальшому з 09.09.2022 по 26.09.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП "Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради" за основним діагнозом: М.84.8 Стан після закритого невірноконсолідуючого внутрішньосуглобового перелому основи 1-ї плесневої кістки правої стопи із зміщенням (22.05.2022), артродезу 1 плесне-клиновидного суглобу гвинтами (02.08.2022), що підтверджено випискою №2334 вказаного лікувального закладу.

З 27.09.2022 по 04.10.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП "Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради" за супутнім захворюванням: М.84.8 Стан після закритого невірноконсолідуючого внутрішньосуглобового перелому основи 1-ї плесневої кістки правої стопи із зміщенням (22.05.2022), артродезу 1 плесне-клиновидного суглобу гвинтами (02.08.2022), що підтверджено випискою №2537 вказаного лікувального закладу.

19.06.2023 військовою частиною НОМЕР_1 зареєстровано рапорт позивача від 16.06.2023 (вх. номер 4868), в якому позивач просив здійснити виплату додаткової винагороди, виходячи з розміру 70000 грн. на місяць за період стаціонарного лікування з 28.05.2022 по 04.10.2022, у зв`язку з отриманим пораненням під час бойових дій. До рапорту позивач додав вищенаведені досліджені судом документи.

Представник позивача адвокат Мандрик В.В. направив до відповідача заяву від 23.06.2024, в якій просив нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду за період з 25.07.2022 по 04.10.2022 в розмірі по 100 000 грн.

Листом №1249 від 21.08.2023 відповідач зазначив, що виплата додаткової винагороди у зв`язку з пораненням включена в наказ від 10.08.2023 №501-ОД. При цьому, зазначено, що в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 22 квітня 2023 року №1373 засвідчено, що ОСОБА_1 отримав поранення, виконуючи бойове завдання в районі м. Бахмут Донецької області 22.05.2022 та одержав: закритий крайовий перелом основи 1-ої плюснової кістки правої ступні. ОСОБА_1 написано рапорт №4868 та надані підтверджуючі документи, в яких зазначено інший діагноз, так в копії виписки від 25.07.2022 №1583 зазначено діагноз: М24.50 Контрактура правого гомілкового суглобу. Післятравматичний нейродистрофічний синдром, в копії виписки від 04.10.2022 №2537 зазначено діагноз: М42.1 Розповсюджений остеохондроз хребта з переважним ураженням грудного відділу хребта, спондильозом, правобічний сколіоз ГВХ 1ст., ускладнений дегенерацією міжхребцевих дисків, дорсальними протрузіями міжхребцевих Th 5 - Th 6, та Th 7- Th 8, хронічний полірадикулярний больовий синдром ст. нестійкої ремісії, що суперечить вимогам Наказу №260. До рапорту №4868 не надано підтверджуючих документів за весь період перебування на стаціонарному лікуванні.

Довідка військово-лікарської комісії від 10 червня 2022 року № 584 не врахована у зв`язку із не визначенням у ній ступеня тяжкості травми, також не врахована довідка військово-лікарської комісії від 08 серпня 2022 року № 1465.

Вважаючи неправомірною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, представник позивача звернувся до суду за захистом порушених прав.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічна правова позиція міститься в рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22.

Спір між сторонами стосується виплати грошового забезпечення за липень, серпень, вересень, жовтень 2022 року, тому починаючи з 19.07.2022 до спірних правовідносин застосовується тримісячний строк звернення до суду.

Наказом командира військової частини НОМЕР_6 від 12.08.2023 №3909 затверджено результати додаткового службового розслідування за фактом повернення з лікування молодшого сержанта ОСОБА_2 .

Отже, з часу завершення повторного службового розслідування розпочався відлік строку для оскарження відповідних наказів командира військової частини НОМЕР_6 , які передбачають відрахування грошового забезпечення позивача.

Позовна заява подана до суду 13.11.2023, тобто через три місяці і один день після завершення повторного службового розслідування, тобто пропуск строку звернення до суду становить 1 день.

Оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

За ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Слід зазначити, що правовий інститут строків звернення до суду, не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв визначення поважності причин їх пропуску. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків.

Вирішуючи подане представником позивача клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд враховує, що Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ), у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Станом на час вирішення спору воєнний стан триває.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , приймав учать у бойових діях, тому, як військовослужбовець, втратив можливість вільно переміщуватись територією України та не мав можливості своєчасно скористатись правовою допомогою, оскільки не міг покинути територію військової частини, а пізніше зону бонових дій, тому, враховуючи поважність зазначених обставин, позивач має право на поновлення пропущеного строку звернення до суду за захистом його прав.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що подане представником позивача клопотання підлягає задоволенню, а пропущений строк поновленню.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, та Указом від 26 липня 2023 року №451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Абзацом 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З наведеного слідує висновок, що для виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн., необхідна, зокрема, наявність пов`язаності поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

Окремою підставою для виплати додаткової винагороди є період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

При цьому, суд зауважує, що вказана постанова не містить обмежень щодо режиму стаціонарного лікування, періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), одержаним при захисті Батьківщини або перебувань у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 грн. винагорода.

Колегія суддів відхиляє твердження представника відповідача щодо відсутності в медичних виписках відомостей про лікування позивачем травми, яку позивач отримав під час безпосередньої участі у бойових діях, оскільки про лікування травми - перелому основи 1-ї плесневої кістки правої стопи із зміщенням (22.05.2022), зазначено у всіх наданих позивачем виписках за період з 06.07.2022 - 25.07.2022, 30.07.2022 - 08.08.2022, 09.09.2022 - 26.09.2022, 27.09.2022 - 04.10.2022. При цьому, вказівка у виписках про його лікування як основного чи супутнього захворювання не відміняє тієї обставини, що позивач проходив стаціонарне лікування саме у зв`язку з отриманням цієї травми під час безпосередньої участі у бойових діях.

Ступінь тяжкості отриманої позивачем травми не впливає на виплату додаткової винагороди під час перебування на стаціонарному лікуванні, оскільки тяжкість травми є визначальною ознакою лише у випадку надання відпустки за станом здоров`я, тоді як позивач у позовних вимогах не просить про виплату винагороди за період коли він мав право на отримання відпустки за станом здоров`я.

Зі змісту наказу відповідача №501-ОД від 10.08.2023 та витягу з додатку №5 до нього вбачається, що позивачу виплачено додаткову винагороду, у зв`язку з отриманою травмою за 28.05.2022, 30.07.2022, 31.07.2022, з 01.08.2022 по 08.08.2022, з 09.09.2022 по 26.09.2022.

В довідці військової частини №313 від 26.01.2024 зазначено, що позивачу нараховано до сплати грошове забезпечення:

за липень 2022 року в сумі 100389,12 грн., в тому числі додаткова винагорода 86451,61 грн.;

за серпень - 44198,14 грн., додаткова винагорода - 30000 грн.;

за вересень - 72209,95 грн., додаткова винагорода - 72000 грн.;

за жовтень - 66690,43 грн. додаткова винагорода - 52580,65 грн.

Однак, зі змісту довідки неможливо встановити за які попередні періоди здійснено нарахування грошового забезпечення, оскільки зміст довідки суперечить відомостям, які зазначені в наказі №501-ОД від 10.08.2023. Так, за липень позивачу нараховано в довідці додаткову винагороду в сумі 86451,61 грн., тоді як в наказі зазначено цю винагороду в сумі 4516,13 грн. за 2 дні - 30 та 31 липня 2022 року. Також довідці зазначено за серпень 2022 додаткову винагороду в сумі 30000 грн., тоді як в наказі зазначено цю винагороду з 1 по 8 серпня 2022 року в сумі 18064,52 грн.; за вересень в довідці вказано 72000 грн., а в наказі з 9 по 26 вересня 2022 року в сумі 42000 грн. За жовтень 2022 року наказ не містить відомостей про виплату додаткової винагороди.

Ухвалою від 18.01.2024 суд зобов`язав відповідача надати довідку про розмір нарахованих та виплачених позивачу основних і додаткових видів грошового забезпечення за період з 06.07.2022 по 04.10.2022, із зазначенням окремим рядком розміру додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на лікуванні після поранення.

Однак, надана відповідачем довідка №313 від 26.01.2024 не містить відомостей про нараховану додаткову винагороду саме у зв`язку з пораненням (травмою).

Отже, відповідач не надав доказів повної сплати позивачу грошового забезпечення за період перебування на стаціонарному лікуванні після отриманої травми.

За наведених обставин та правового регулювання, суд дійшов висновку, що не забезпечивши повну виплату грошового забезпечення позивачу у зв`язку з перебуванням на лікуванні після травми одержаної при захисті Батьківщини, з урахуванням додаткової винагороди, відповідач допустив протиправну бездіяльність.

При цьому, вимоги позивача про виплату додаткової винагороди у зв`язку з отриманням поранення задоволенню не підлягають, оскільки позивач отримав саме травму, а не поранення.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (зокрема, постанови по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 (скарга № 10465/83), запорукою вірного застосування - дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг цих повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування, рішення органу має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дій) суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень (у т. ч. колегіальний орган) прийняти конкретне рішення про надання можливості.

Як наслідок, для відновлення порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок травми, одержаної при захисті Батьківщини, за період 30.07.2022 по 08.08.2022, з 09.09.2022 по 26.09.2022, з 27.09.2022 по 04.10.2022 включно, з урахуванням фактично виплачених сум.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: М.І. Кобаль

В.П. Мельничук