Справа № 308/7241/24
Суддя: Данко В. Й.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/7241/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Ткаченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Німець Олена Михайлівна, до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 РНКОПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач), до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області , місцезнаходження: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, буд. 13 (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

-скасувати постанову №1631519 від 10.03.2024 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувану постанову відносно позивача складено за ч. 4 ст. 126 КУпАП, проте він не є суб`єктом цього правопорушення, оскільки не є особою, позбавленою права керування.

З цього приводу представниця позивача звертає увагу на те, що відповідач, складаючи спірну постанову, помилково виходив з того, що позивача позбавлено права керування транспортними засобами на підставі постанови Тячівського райсуду Закарпатської області від 31.07.2023 по справі №307/2618/23, оскільки вважав, що згадана постанова набрала законної сили. Між тим, означену постанову було оскаржено в апеляційному порядку, а тому вона законної сили не набрала і, як наслідок, у відповідача не було підстав для складання постанови за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

До суду від представниці відповідача надійшов відзив, у якому вона проти позову заперечила. Відзив обґрунтований тим, що постанова до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області надійшла з відміткою про набрання законної сили, а тому відповідне судове рішення було введено в базу ІПНП як таке, що підлягає виконанню.

Крім того, представниця відповідача вказує на те, що позивач постанову Тячівського райсуду Закарпатської області від 31.07.2023 по справі №307/2618/23 оскаржив з пропуском звернення до суду, проте апеляційний суд жодних процесуальних рішень з приводу зупинення дії оскаржуваного рішення не приймав.

За таких умов представниця відповідача наполягає на законності та обґрунтованості спірної постанови.

15.05.2024 до суду від представниці відповідача надійшли заперечення на клопотання(заяву), у яких представниця відповідача додатково вказала про те, що долучені представницею позивача відповіді на адвокатські запити не можуть бути належними доказами, оскільки надані установою, яка не розглядала адміністративні матеріали відносно позивача.

Окрім цього, адвокатські запити стосуються обставин, які мали місце вже після події за участі позивача, де працівниками поліції була складена оскаржувана постанова.

Третя особа правом на подання пояснень щодо позову та відзиву не скористалася, що не перешкоджає розгляду та вирішенню справи по суті за наявними матеріалами.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подали. Від представниці позивача надійшла заява про розгляд справи без участі.

Ухвалою від 24.04.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 18.07.2024 суд залучив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою від 14.10.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання представниці відповідача про залишення позову без розгляду.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Згідно з постановою серії ЕНА №1631519 від 10.03.2024 позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.

Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що позивач керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, чим порушив п. 2.1.а. ПДР керування транспортного засобу особою, позбавленою права керування транспортним засобом.

Висновки відповідача про те, що позивач є особою, позбавленою права користування транспортними засобами, ґрунтувалися на тому, що постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 31.07.2023 по справі №307/2618/23 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Вищезгадану постанову позивач оскаржив в апеляційному порядку.

Як підтверджується листом Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.05.2024, апеляційна скарга на постанову від 31.07.2023 про притягнення позивача за ч. 1 ст. 130 КУпАП направлена представницею позивача 09.08.2023 шляхом її поштового надсилання через суд першої інстанції.

Вважаючи постанову №1631519 від 10.03.2024 протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із такого.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України від 28.06.1991 №254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма Основного Закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

За правилами ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Отже, суб`єктом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, є особа, позбавлена права керування транспортними засобами.

Приймаючи спірну постанову, відповідач виходив з того, що оскаржувана постанова фактично набрала законної сили та є судовим рішення, яке підлягає виконанню.

За обставин цієї справи такий підхід суд вважає помилковим з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову. Місцевий суд протягом трьох днів надсилає апеляційну скаргу разом із справою у відповідний апеляційний суд.

Суд з`ясував, що постанова судді Тячівського районного суду Закарпатської області по справі №307/2618/23 ухвалена 31.07.2023.

Представниця позивача шляхом поштового надсилання апеляційної скарги через суд першої інстанції оскаржила зазначену постанову 09.08.2023, тобто в межах 10-денного строку, встановленого національним законодавством.

Таким чином, означена постанова за ч. 1 ст. 130 КУпАП на момент прийняття відповідачем оскаржуваної постанови №1631519 від 10.03.2024 не набрала законної сили і не породжувала правового наслідку у вигляді, зокрема, позбавлення позивача права керування транспортними засобами.

У зв`язку з цим суд погоджується із аргументом представниці позивача про те, що на момент винесення спірної постанови позивач не був позбавленим права керування транспортними засобами.

Твердження представниці відповідача про надходження примірника постанови від 31.07.2023 по справі №307/2618/23 з відміткою про набрання законної сили суд відхиляє, оскільки ці доводи не спростовують попередніх висновків суду та не змінюють правового регулювання щодо набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення.

Поряд із цим, суд критично оцінює посилання представниці відповідача на те, що представниця позивача оскаржила постанову від 31.07.2023 по справі №307/2618/23 з пропуском 10-денного строку.

З цього приводу представниця відповідача вказала на те, що насправді постанова від 31.07.2023 по справі №307/2618/23 оскаржена до суду 30.08.2023, що нібито підтверджується скріншотом із сайту «Судова влада». Між тим, суд вважає такий аргумент неприйнятним, оскільки з долученого скріншоту не слідує, що дата, на яку вказує представниця відповідача, є датою оскарження. Натомість представниця відповідача помилково посилається на дату надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. Вказане підтверджується інформацією щодо стадій розгляду судових справ.

За таких обставин суд доходить до висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, цитованою нормою КАС України визначено вичерпний перелік судових рішень, які суд першої інстанції може приймати у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із урахуванням наведеного суд вважає, що для ефективного захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог, скасувати оскаржувану постанову та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Підстави для стягнення судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Підстави для стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу відсутні, так як матеріали справи не містять доказів їх понесення, а посилання на судові витрати в розмірі 12000 грн. є лише попереднім розрахунком судових витрат, які позивач очікував понести.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245, 286 КАС України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову №1631519 від 10.03.2024 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 РНКОПП НОМЕР_1 до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду складено та підписано 14 жовтня 2024 року.

Суддя В.Й. Данко