Справа № 160/8904/24
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2024 року Справа № 160/8904/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кучугурної Н.В.
секретаря судового засідання Храмцова Є.В.
від відповідача-1: не з`явився;
від відповідача-2: не з`явився;
від третьої особи: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача-1 - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
Обставини справи: 05.04.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/8904/24 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.
Позовна заява не відповідала вимогам, встановленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), тому ухвалою суду від 10.04.2024 була залишена без руху, з наданням позивачу строку для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали суду від 10.04.2024 від позивача через систему «Електронний суд» 15.04.2024 надійшов уточнений адміністративний позов, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо виплати суддівської винагороди судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 у січні, лютому та березні 2024 року, виходячи із встановленого «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня» в розмірі 2012 грн, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі, 3028 грн, який встановлений на 1 січня 2024 року статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-ІХ;
- визнати протиправним дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо виплати допомоги на оздоровлення судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 в лютому 2024 року, виходячи із встановленого «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня» в розмірі 2012 грн, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі, 3028 грн, який встановлений на 1 січня 2024 року статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-ІХ;
- визначити, що розмір суддівської винагороди судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , яка складається з базового посадового окладу, регіонального коефіцієнту та доплати за вислугу років у січні, лютому та березні 2024 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі, 3028 грн, який встановлений на 1 січня 2024 року статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-ІХ повинен дорівнювати 181680 грн;
- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 139737 грн 08 коп., яка складається з:
124569 грн 08 коп. різниці виплачених ТУ ДСА Дніпропетровській області ОСОБА_1 в січні, лютому, березні 2024 року з порушенням вимог закону сум суддівської винагороди та сум, які підлягали виплаті, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн, який встановлений на 1 січня 2024 року статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-ІХ;
- допустити рішення до негайного виконання згідно зі ст. 371 КАС України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, обіймаючи посаду судді отримував суддівську винагороду за вказані вище спірні періоди, яка була нарахована та виплачена позивачу, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн. Водночас, позивач посилається на те, що відповідно до приписів законів України про державний бюджет на відповідний рік установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 2024 рік у розмірі 3028,00 грн. Тому, позивач стверджує, що розмір виплаченої йому винагороди не відповідає розміру, встановленому спеціальним Законом, що в свою чергу призводить до зменшення розміру суддівської винагороди і, відповідно, порушення його прав та гарантій.
Ухвалою суду від 22.04.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі; призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження суддею Кучугурною Н.В. одноособово. Цією ухвалою заяву ОСОБА_1 про залучення третіх осіб у справі задоволено; залучено до участі у справі Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, яке не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача та Державну судову адміністрацію України, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Підготовче судове засідання було призначено на 20 травня 2024 року на 10:00 год.
29.04.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача-1: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-1 просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву відповідач-1 зазначає, що Законом № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду, який становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. При цьому, норма частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII є бланкетною, оскільки встановлює лише кількість прожиткових мінімумів для обчислення базового розміру посадового окладу судді місцевого суду (30), але не встановлює розміру прожиткового мінімуму, який необхідний для цього. Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Таким чином, за наявності в спеціальному законі (який встановлює конкретні розміри прожиткового мінімуму на 1 січня календарного року) спеціальної норми щодо розміру прожиткового мінімуму для визначення базового розміру посадового окладу судді, територіальне управління не вправі було застосовувати загальну норму щодо розміру прожиткового мінімуму для (всіх інших) працездатних осіб, навіть якщо розмір прожиткового мінімуму в загальній нормі більший за розмір прожиткового мінімуму в спеціальній нормі.
02.05.2024 через систему «Електронний суд» до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог.
Ухвалою суду від 22.04.2024 встановлено третій особі десятиденний строк з дня отримання позову та відзиву для подання пояснень або заперечень до них.
Згідно з довідками Дніпропетровського окружного адміністративного суду про доставку електронного листа позовна заява та ухвала про відкриття провадження у справі були доставлені до електронного кабінету Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (третя особа).
Третя особа не скористалась правом на подачу пояснень по суті заявлених позовних вимог.
Судове засідання 20.05.2024 не відбулось через повітряну тривогу, яка була оголошена у зв`язку з можливими ракетними обстрілами зі сторони російської федерації території Дніпропетровській області.
У зв`язку з цим, підготовче судове засідання було відкладено на 05 червня 2024 року на 10:00 год.
05.06.2024 підготовче засідання проведено за участю позивача, представник відповідача та представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. У поданому відзиві відповідач просив суд розглядати справу без участі його представника. Треті особи причин неявки суду не повідомили.
У цьому судовому засіданні була постановлена ухвала про залучення до участі в адміністративній справі №160/8904/24 як другого відповідача - Державну судову адміністрацію України.
Згідно з довідками Дніпропетровського окружного адміністративного суду про доставку електронного листа процесуальні документи у справі були доставлені до електронного кабінету Державної судової адміністрації України (відповідач-2).
Відповідач-2 не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та не повідомив поважності причин його неподання.
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем-2 відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У судовому засіданні 05.06.2024 розгляд справи був відкладений на 19 червня 2024 року на 11:00 год.
19.06.2024 судове засідання відбулось за участю позивача ОСОБА_1 . Інші учасники справи у судове засідання не прибули.
У судовому засіданні суд поставив на обговорення питання про витребування у відповідачів інформації щодо стану фінансування у 2024 році.
Ухвалою суду від 19.06.2024 продовжено підготовче провадження у справі на 30 днів;
витребувано у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області:
- інформацію про стан фінансування, нарахування та кредиторської заборгованості за кошторисними призначеннями по КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода» у 2024 році;
- інформацію про те, чи передбачав затверджений на 2024 рік для Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області кошторис видатків та щомісячний розпис видатків обсяг фінансування витрат на виплату суддівської винагороди достатньо коштів (бюджетних асигнувань) для обчислення та виплати суддівської винагороди із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01.01.2024 (3028 грн), тобто, чи виділено головним розпорядником Державною судовою адміністрацією України Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області достатньо коштів для обчислення та виплати суддівської винагороди з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 у розмірі 3028 грн;
- інформацію у формі пояснень та її документальне підтвердження про те, чи могла б бути виплачена суддівська винагорода позивачу у спірні періоди з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01.01.2024 (3028 грн) за рахунок тих бюджетних асигнувань, що передбачалися для Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в затвердженому на 2024 рік кошторисі та щомісячному розписі видатків.
Відкладено підготовче судове засідання на 10 липня 2024 року на 10:00 год.
21.06.2024 через систему «Електронний суд» до суду від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області надійшла інформація на виконання вимог ухвали суду від 19.06.2024.
21.06.2024 через систему «Електронний суд» до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення проведення підготовчого судового засідання і призначення наступної дати засідання не раніше 05 серпня 2024 року.
10.07.2024 в судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Ухвалою суду від 10.07.2024 закрито підготовче провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14.08.2024 на 13:00 год.
14.08.2024 судове засідання відбулось за участю позивача, інші учасники справи у судове засідання не прибули. У цьому судовому засіданні розгляд справи був відкладений на 04.09.2024 на 11:00 год.
04.09.2024 розгляд справи не відбувся, у зв`язку із з перебуванням судді Кучугурної Н.В. на лікарняному.
Про судове засідання, призначене на 02.10.2024 на 10:00 год. учасники справи були повідомлені повістками про виклик.
Ухвалами суду від 15.05.2024, 27.05.2024, 11.06.2024, 112.08.2024, 21.08.2024, 02.10.2024 були задоволенні клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити.

У судовому засіданні 02.10.2024 були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Заслухавши позивача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) згідно з Указом Президента України № 163/2002 від 21.02.2002 був призначений строком на 5 років на посаду судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Постановою Верховної ради України «Про обрання суддів» № 922-V від 12.04.2007 позивача обрано на посаду судді вказаного суду безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 28.03.2024 позивач звільнений у відставку, наказом голови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.03.2024 був відрахований зі штату суду.

Наказом голови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.01.2024 № 5-к «Про встановлення суддям щорічної доплати за вислугу років», позивачу встановлено щомісячну набавку на 2024 рік за вислугу років в розмірі 80 % посадового окладу.

Суддівська винагорода у січні, лютому та березні 2024 року, а також допомога на оздоровлення в лютому 2024 року була нарахована та виплачена, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року, в розмірі 2102 гривні.

При цьому, як стверджує позивач, відповідач-1 у 2024 році повинен був нарахувати та виплатити суддівську винагороду, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2024 року у розмірі 3028,00 грн.

Уважаючи протиправними такі дії, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Приписами статті 43 Конституції України визначено, зокрема, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII).

У преамбулі Закону №1402-VIII зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною 1 статті 4 Закону № 1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Частиною 1 статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 135 цього Закону суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Приписами частини 3 статті 135 вказаного Закону визначено, що базовий розмір посадового окладу, зокрема, судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

На підставі пункту 2 частини 4 статті 135 Закону №1402-VIII до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовується регіональний коефіцієнт 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Відповідно до частини 5 статті 135 Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду (ч.7 ст.135 Закону №1402-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.136 Закону №1402-VIII суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з 01 січня 2024 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб 3028 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні.

Суд зазначає, що визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом, а саме, Законом № 1402-VIII гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці Рішень Конституційного Суду України, зокрема в Рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, а також від 04.12.2018 № 11-р/2018.

При вирішенні спору суд виходить із того, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

З 30.09.2016 набрали чинності зміни, внесені до Конституції України на підставі Закону України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)».

Цим Законом, зокрема, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище.

Конституція України у редакції Закону №1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій».

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону №1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону №1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (наведену в преамбулі) є законом про судоустрій в розумінні частини другої статті 130 Конституції України.

Пунктом 1 частини третьої та пунктом 1 частини четвертої статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Водночас, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, насамперед залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо, наведено у Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-XIV (далі Закон №966-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

У змісті наведеної норми Закону №966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Статтею 4 Закону №966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Суд зазначає, що Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді».

При цьому, Законом № 966-XIV судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Натомість, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», разом із встановленням на 01 січня 2024 року прожиткових мінімумів, зокрема, для працездатних осіб в розмірі 3028 грн, також установлено такий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102,00 грн.

При цьому, суд зауважує, що зміни до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, а також в Закон № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, а тому, законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.

Крім того, суд звертає увагу на те, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону №1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-рп(II)/2020 визначено, що до судів різних видів юрисдикції ставиться вимога застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Водночас, Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» фактично містить змінену складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.

Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. Тобто, у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права спеціальний закон скасовує дію загального закону. Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону, тобто Закону №1402-VIII, а положення Закону №966-XIV вважати загальними нормами.

На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007 №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Отже, Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу, застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2024 року, на підставі статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII не передбачена у спірному періоді, є неправомірною.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21 та від 30.11.2021 у справі № 360/503/21.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що розмір суддівської винагороди встановлено статтею 135 Закону № 1402-VIII, а тому, позивач має право на перерахунок та виплату недоотриманих сум винагороди та допомоги на оздоровлення, які повинні обчислюватися з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2024 складає 3028 грн.

Застосовуючи практику Верховного Суду щодо аналогічних правовідносинах, суд зазначає, що у постанові від 10.11.2021 у справі №400/2031/21, Верховний Суд, розглядаючи спір у подібних правовідносинах щодо обчислення суддівської винагороди із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн, дійшов таких висновків: «виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України. Відповідач (ТУ ДСА України) як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі».

Тому для правильного вирішення цієї справи та обрання ефективного способу захисту порушених прав судам потрібно з`ясувати також участь ДСА України (через призму її компетенції щодо розпорядження бюджетними коштами, виділеними на фінансування судів) у застосуванні прожиткового мінімуму «для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» при виплаті суддівської винагороди, передбачених абзацом 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», відтак визначити правовий статус цього державного органу в адміністративному спорі - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору чи відповідач (другий відповідач)».

У цьому зв`язку Верховним Судом зазначено, що причиною невиплати позивачу суддівської винагороди в повному обсязі протягом спірного періоду може бути недостатність виділених відповідачу коштів (бюджетних асигнувань) на ці потреби. У такому випадку невиплату суддівської винагороди в повному обсязі можна пов`язувати із діяльністю ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів (крім Верховного Суду; стаття 148 Закону №1402-VIII), відповідно як суб`єкта владних повноважень, рішеннями/діями якого порушено право особи (судді).

Суд Касаційної інстанції зазначив, що в іншому випадку, коли ДСА України виділила відповідачу достатньо коштів для виплати суддівської винагороди (зокрема й позивачу) з урахуванням вимог статті 135 Закону №1402-VIII (затвердивши відповідний кошторис), але відповідач натомість розпорядився цими коштами з урахуванням зменшеного розміру прожиткового мінімуму, є підстави стверджувати, що невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі, як наслідок виникнення заборгованості з її виплати (перед позивачем), є результатом дій/рішень відповідача, а тому спосіб захисту повинен співвідноситися/пов`язуватися з цими діями та їх наслідками».

За доводами відповідачів, дії ДСА України та територіального управління щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з січня 2024 року у розмірі 2102 грн відповідає положенням законодавства та є правомірними. Крім того, територіальне управління як розпорядник коштів нижчого рівня не мало правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування норм Законів України про державний бюджет на відповідний рік, тобто понад виділені йому бюджетні асигнування.

Отже, враховуючи надану відповідачами інформацію, а також те, що ДСА України є головним розпорядником бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів, суд дійшов висновку, що спір у цій справі безпосередньо пов`язаний із діяльністю ДСА України, а ДСА України є особою, яка має відповідати за цим позовом.

З урахуванням статусу ДСА України, як головного розпорядника бюджетних коштів та учасника бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 у справі № 280/788/19 дійшов висновку про правильність рішення судів у спорі «щодо розміру суддівської винагороди», яким зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування розпорядника коштів нижчого рівня з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, для проведення виплати судді недоотриманих сум суддівської винагороди.

Також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.02.2022 у справі № 160/10554/20.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про:

визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період січень, лютий, березень 2024 року, обчислених, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2024 року в розмірі 2102 гривні;

зобов`язаня Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 за період січень, лютий, березень 2024 року, у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та допомоги на оздоровлення, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2024 року складає 3028 гривень, з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,2, доплати за вислугу років у розмірі 80 % від посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;

визнання протиправними дій Державної судової адміністрації України щодо не забезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в повному обсязі в асигнуваннях на проведення видатків з виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період січень, лютий, березень 2024 року, обчислених, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2024 року в розмірі 3028 гривень;

зобов`язання Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ) здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недоплаченої суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період січень, лютий, березень 2024 року, обчислених, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2024 року в розмірі 3028 гривень.

Поряд з цим, визначення сум, що підлягають виплаті на користь позивача віднесено до повноважень Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, тому вимоги позивача в частині виплати конкретної суми задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, позовні вимоги у цій справі є такими, що підлягають задоволенню частково.

Статтею 371 КАС України визначено категорії адміністративних справ, рішення по яким виконуються або можуть виконуватися негайно, тобто до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до п.2 ч.1ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників або з власної ініціативи може звернути до негайного виконання рішення, у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1, 2 ч.1 цієї статті (п.1 ч.2 ст.371 КАС України).

Оскільки рішення суду у цій справі носить зобов`язальний характер та в позовних вимогах в частині стягнення коштів з відповідачів було відмовлено, то дія ст.371 КАС України на зазначені правовідносини не розповсюджується, а отже рішення суду не підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат з оплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (пр. Дмитра Яворницького, 57, к.301, м. Дніпро, 49000, ), Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача, - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (вул. Челюскіна, 1, м. Дніпро, 49000, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період січень, лютий, березень 2024 року, обчислених, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2024 року в розмірі 2102 гривні.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (пр. Дмитра Яворницького, 57, к.301, м. Дніпро, 49000, ) провести нарахування та виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період січень, лютий, березень 2024 року, у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та допомоги на оздоровлення, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2024 року складає 3028 гривень, з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,2, доплати за вислугу років у розмірі 80 % від посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України щодо не забезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в повному обсязі в асигнуваннях на проведення видатків з виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період січень, лютий, березень 2024 року, обчислених, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2024 року в розмірі 3028 гривень.

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ) здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недоплаченої суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період січень, лютий, березень 2024 року, обчислених, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2024 року в розмірі 3028 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач-1: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (пр. Дмитра Яворницького, 57, к.301, м. Дніпро, 49000, ).

Відповідач-2: Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ).

Третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (вул. Челюскіна, буд.1, м. Дніпро, 49000, ).

Повний текст рішення складено 11.10.2024.

Суддя Н.В. Кучугурна