Справа № 260/3015/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/3015/24 пров. № А/857/13846/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Сеника Р.П.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року (головуючий суддя Маєцька Н.Д.) ухвалену в м. Ужгород у справі № 260/3015/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

25.04.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, щодо невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення, за кожний повний календарний рік служби та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення, за кожний повний календарний рік служби.

Окрім того, у позовній заяві позивач зазначає, що з метою належного вивчення обставин справи та можливості прийняти судом вмотивованого рішення, у відповідності до ст.77 КАС України просить зобов`язати відповідача надати на розгляд справи відомості про розрахунок позивача на день звільнення, а саме інформацію про виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 позовну заяву повернуто.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивача звільнено зі служби 04.09.2023, а за захистом своїх прав він звернувся 25.04.2024, тобто пропуском тримісячного строку звернення до адміністративного суду. Суд закцентував увагу та тому, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.08.2023 року у справі № 260/3124/23 позивач був поновлений на службі в поліції наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 30.08.2023 року № 163 о/ с та в подальшому звільнений зі служби в поліції за власним бажанням наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 04.09.2023 року № 167 о/с. А тому, суд першої інстанції не взяв до уваги доводів позивача про те, що він був позбавлений можливості звернутися із позовною заявою , у визначений законом строк, з тих підстав що, рішення про поновлення на посаді набрало законної сили 01.04.2024. Суд вказав, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, а заявлені причини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду з позовом в межах строку звернення до суду, тому суддя визнає підстави пропуску строку звернення до суду не поважними.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від13 травня 2024 року та направити справу для продовження розгляду. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.08.2023 набрало законної сили лише 01.04.2024, і відповідно лише з цієї дати ОСОБА_1 набув законного права на поновлення на посаді, яке не буде скасоване в майбутньому, а тому правомірно звернувся з позовом до суду 25.04.2024. Скаржник вказує, що у заяві про поновлення строків на подання позовної заяви ним зазначені підстави, які унеможливлювали звернення з позовом до суду, однак такі були проігноровані судом, не отримали належно правової оцінки, що і призвело до протиправного повернення позовної заяви позивачу. Крім цього, скаржник зазначає, що в силу приписів ст. 233 КЗпП України, таке право позивача на звернення з позовом до суду взагалі не обмежується будь-яким строком.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року у справі № 260/3124/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області задоволено частково: визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 13.04.2023 №923 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області; визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 13.04.2023 №68 о/с По особовому складу; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області з 15 квітня 2023 року стягнуто з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 79626,96 грн. В решті позову відмовлено. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 18642,82 грн. підлягає до негайного виконання.

Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 30.08.2023 року № 163 о/с, ОСОБА_1 поновлено на службі в поліції з 15.04.2023 року, відповідно до рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.08.2023 року № 260/3124/23.

Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 04.09.2023 року № 167 о/с, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 04.09.2023 року.

25.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

29.04.2024 ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху, надано десятиденний строк для усунення недоліків.

02.05.2024 на адресу Закарпатського окружного адміністративного надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 позовну заяву повернуто позивачу.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Відповідно до частини 1 статті 168 КАС України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Строки звернення до суду визначені статтею 122 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин та обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).

Отже, суд зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Так, предметом позову є виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з органів Національної поліції.

За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Так, відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у редакції згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, чинній на час звільнення, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що матеріали справи підтверджують, що спірні правовідносини виникли 04.09.2023, то на переконання суду апеляційної інстанції, в межах заявлених вимог та їх підстав, такі є помилковими з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач, подаючи позов до суду про зобов`язання Головне управління Національної поліції в Закарпатській області виплатити на його користь одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби такий, як це передбачено частиною другою статті 233 КЗпП України, не обґрунтовує одержанням чи то неодержанням письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, а обґрунтовує протиправною бездіяльністю Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, щодо невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення, за кожний повний календарний рік служби, що не дає суду апеляційної інстанції, за зазначених обставин, однозначно констатувати, про наявність чи відсутність спору між сторонами, а відтак питання застосування строків до таких вимог є передчасним.

За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) пункт 52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відтак висновки суду першої інстанції, що строк звернення до суду з даним адміністративним позовом сплив, з застосуванням тримісячного строку, після виникнення спірних правовідносин 04.09.2023, є помилковими.

Іншим аргументам апеляційної скарги суд апеляційної інстанції з підстав викладених вище, оцінку не надає.

Згідно із частиною 3 статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, з врахуванням статті 320 КАС України, прецедентної практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що має наслідком скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 241, 243, 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року у справі №260/3015/24 про повернення позовної заяви скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
Р. П. Сеник