Справа № 120/8345/24
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

16 жовтня 2024 р. Справа № 120/8345/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Віятик Наталія Володимирівна, розглянувши заяву представника позивача про усунення недоліків в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 02.07.2024 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання клопотання про поновлення строку звернення до суду з належними доказами; формування позовних вимог відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України.

10.07.2024 представник позивача надіслав до суду заяву про усунення недоліків. На виконання вимог ухвали від 02.07.2024 представник позивача подав клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду та позовну заяву у новій редакції.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Служби Безпеки України у Вінницькій області, яке оформленого листом від 12.10.2023 року №6439ві, в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 , про виключення службового приміщення з числа службових.

- зобов`язати Управління Служби Безпеки України у Вінницькій області за встановленим порядком звернутися з клопотанням про виключення з числа службового житлового приміщення житловою площею 27,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 15.07.2024 позивачу продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви, оскільки вимога щодо зобов`язання відповідача вчинити дії неконкретизована, а саме: за яким «встановленим порядком» має звернутися відповідач із клопотанням та до якого суб`єкта воно має бути направлене.

26.08.2024 представник Управління Служби безпеки України у Вінницькій області надіслав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Обґрунтовуючи дане клопотання, представник зазначає, що позивач неодноразово звертався до Управління з аналогічними зверненнями, які містили вимоги про прийняття рішення щодо виключення квартири з числа службових та надання її у постійне користування, а саме - двічі у 2017 році, двічі у 2021 році, а також у 2022 році. За результатами розгляду заяв ОСОБА_1 , Управлінням неодноразово повідомлялось про відсутність правових підстав для прийняття зазначеного рішення з огляду на отримання ним житла в постійне користування за попереднім місцем служби у місті Києві. За таких умов та обставин, упродовж 2017-2024 років позивач був обізнаний про рішення суб`єкта владних щодо відмови у виключенні квартири з числа службових та надання її у постійне користування, проте правом на звернення у встановлені строки не користувався.

20.09.2024 представник позивача подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій визначив позовні вимоги наступним чином: ???

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Служби Безпеки України у Вінницькій області, яке оформленого листом від 12.10.2023 №6439ві, в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 , про виключення службового приміщення з числа службових;

???- зобов`язати Управління Служби Безпеки України у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про виключення з числа службового квартири житловою площею 27,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Ухвалою суду від 26.09.2024 ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви на 10 днів з дня вручення позивачу даної ухвали, шляхом подання клопотання про поновлення строку звернення до суду з 2017 року з обґрунтуванням поважності причин пропуску та наданням належних доказів.

04.10.2024 представник позивача подав клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду. В обґрунтування клопотання вказує, що з моменту свого звільнення зі служби в 2011 році ОСОБА_1 щорічно звертався до керівництва УСБУ у Вінницькій області (із рапортами, заявами, зверненнями) з проханням передати йому службове житло у постійне користування з одночасним зняттям його з черги в Управлінні на отримання житла і про це було зазначено в позовній заяві. Всупереч порядку встановленому законом, а саме Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Служби безпеки України 06.11.2007 №792, усі звернення ОСОБА_1 розглядалися в порядку встановленому Законом України «Про звернення громадян», без відповідного розгляду та пропозицій житлово-побутової комісії Центрального управління СБ України, як це передбачено п. 5.12. згаданої інструкції. Із наведеного слідує, що правовідносини між сторонами у справі є триваючими. У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи.

Також звертає увагу суду, що позивачу в 2015 році надана II група інвалідності (захворювання пов`язане з проходженням військової служби). Відповідно до програми реабілітації інваліда вбачається, що ОСОБА_1 встановлені обмеження до самообслуговування. Крім цього ОСОБА_1 був опікуном інваліда І групи ОСОБА_2 до моменту його смерті в 2019 році. Крім цього, просить прийняти до уваги, що з кінця 2017 року по 21 травня 2020 року (дати прийняття рішення Верховним судом) між сторонами існував судовий спір про виселення із службового житла без надання іншого житлового приміщення, що також унеможливлювало захищати свої права. Початок пандемії коронавірусу в 2020 році та агресія росії в 2022 році також стали в цьому перепоною. Як було зазначено в позовній заяві 27 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою на ім`я начальника УСБУ у Вінницькій області з проханням виключити квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових з одночасним зняттям з черги на отримання постійного житла. Відповіддю від 12 жовтня 2023 року ОСОБА_3 було відмовлено у виключені квартири АДРЕСА_2 з числа службових. З метою оскарження вищезазначеної відмови, в грудні 2023 року, позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із позовною заявою про визнання протиправним і скасування рішення, визнання права на виключення квартири з числа службових та зобов`язання до вчинення дій. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі. Цивільна справа №127/37478/23 перебувала в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області більше 5-ти місяців.

Враховуючи наведені обставини, представник позивача просить суд поновити строк звернення до адміністративного суду.

Ознайомившись із заявою про поновлення строку звернення, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Щодо відліку строку звернення із адміністративним позовом, суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, викладеної у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Судом з`ясовано, що спір виник між сторонами у 2017 році (хоча представник позивача вказує про аналогічні звернення ще з 2011 року), що підтверджується листами від 16.08.2017 №53/Н-5/8, від 21.11.17 №53/Н-11/8, у яких ОСОБА_1 звертався до відповідача з проханням розслужебнення кв. АДРЕСА_2 з одночасним зняттям його з черги на отримання постійного житла.

У відповіді від 23.11.2017 №53/16/52-1916 Управління СБУ у Вінницькій області повідомило, що відсутні правові підстави щодо виключення квартири АДРЕСА_2 із числа службових та повідомлено, що у разі незгоди із прийнятим рішенням, у відповідності до вимог статей 17, 19 Закону України «Про звернення громадян» ОСОБА_1 має право на його оскарження у встановленому законодавством порядку.

З аналогічною заявою позивач звертався до відповідача 10.03.2023 (вх. №53/Н-7/8), на що отримав відмову відповідача, яка викладена у листі від 10.02.2022 №53/Н-2/8.

12.01.2022 ОСОБА_1 повторно звертався із заявою щодо розслужебнення квартири до УСБУ у Вінницькій області.

Однак із цим позовом позивач звернувся до суду лише 25.06.2024, тобто з істотним пропуском строку передбаченого статтею 122 КАС України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що звернувся до відповідача із заявою від 27.09.2023, на яку отримав відмову у задоволенні заяви про виключення службового приміщення з числа службових, що оформлена листом від 12.10.2023 №6439ві.

З цього приводу суд зауважує, що звернення до відповідача із заявою від 27.09.2023 та отримання відповіді на неї листом від 12.10.2023 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав у відповідній частині вимог, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, право на яке позивач реалізував лише у червні 2024 року.

Водночас, варто наголосити, що при наявності об`єктивної неможливості вчасного звернення до суду із відповідним позовом, саме на позивача покладається процесуальний обов`язок навести переконливі доводи щодо існування певних обставин, які слугували перешкодою для вчасного звернення до суду із наданням належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження своїх доводів.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. При цьому незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Щодо доводів представника позивача про опікунство інваліда І групи ОСОБА_4 до моменту його смерті в 2019 році, то суд вказує, що матеріали позовної заяви не містять жодних доказів на підтвердження даних обставин.

Щодо зазначення причиною пропуску строку звернення до суду введений в Україні карантин, то суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 17.07.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Відтак, строк звернення до суду, який закінчився у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України та під час дії пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України підлягає поновленню лише за наявності двох умов: 1) якщо причини його пропуску є поважними; 2) вказані причини є такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

При цьому граматичне тлумачення пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що наявність сполучника "і" вказує на обов`язкову наявність двох вищенаведених умов.

Таким чином, виходячи з наведених законодавчих приписів сам факт встановлення карантину не може слугувати причиною для поновлення процесуального строку звернення до суду, а можливість поновлення процесуального строку визначається у взаємозв`язку зі встановленням поважності причин пропуску строку та їх зумовленості обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Щодо пропуску строку звернення у зв`язку з введеним в Україні воєнним станом, то суд звертає увагу, що у постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків щодо звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд також у постановах від 27.03.2023 у справі № 160/14362/21, від 16.02.2023 у справі № 640/7964/21, від 18.01.2023 у справі № 160/21195/21.

У пункті 59 ухвали від 13.09.2022 у справі № 990/102/22, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2022, Верховний Суд зазначив, що обставина повномасштабного вторгнення РФ на територію України могла унеможливити дотримання встановленого законом процесуального строку, однак поважними такі причини можна визнати лише за умови надання до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку.

Відтак, позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду з 2017 року, у зв`язку із чим недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху позивачем не усунуті.

Згідно частини 3 статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Приписами частин 1,2 статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо, в тому числі, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За таких обставин, позов необхідно повернути позивачу з усіма доданими до нього матеріалами.

Одночасно, необхідно роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 171, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 - відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії повернути.

Копію ухвали про повернення позовної заяви, разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направити особі, яка її подала.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її .проголошення.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна