Справа № 300/8465/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/8465/23 пров. № А/857/10840/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року (ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську суддею Кафарським В. В.) в адміністративній справі № 300/8465/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дій командира військової частини НОМЕР_1 з винесення п. 2.3 наказу № 208 від 23.07.2023 - молодшого сержанта ОСОБА_1 , що перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив військову частину, з 22.07.2023 облікувати, як тимчасово відсутнього, призупинити молодшому сержанту ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення та здійснення продовольчого, речового забезпечення з 22.07.2023;

- визнати протиправною діяльність командира військової частини НОМЕР_1 з винесення п. 5 наказу № 245 від 27.08.2023 - молодшого сержанта ОСОБА_1 , що перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив військову частину 21.07.2023, увільненого від займаної посади та якому призупинено військову службу наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 26.08.2023 № 97-РС, призупинити строк військової служби, вислугу років для призначення та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключити зі всіх списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Облікові документи направити до ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправною діяльність командира військової частини НОМЕР_1 з винесення п. 1 наказу № 97-РС від 26.08.2023 - молодшому сержанту ОСОБА_1 , колишньому штаб-сержанту 3 категорії штабу військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , призупинити військову службу з 21.08.2023;

- скасувати п. 2.3 наказу № 208 від 23.07.2023, п. 5 наказу № 245 від 27.08.2023, п. 1 наказу № 97-РС від 26.08.2023 командира військової частини НОМЕР_1 , як необґрунтовані та незаконні;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити молодшому сержанту ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення та здійснити недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення за весь час необґрунтованого призупинення військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити молодшому сержанту ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення за період з 01.07.2023 по 21.08.2023 та недоотриману додаткову грошову винагороду за період з 01.07.2023 по 21.07.2023.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що він виконав окреме доручення Головнокомандувача Збройних Сил України від 30.06.2023 № 51875/С з вимогою відрядити з 04.07.2023 молодшого сержанта ОСОБА_1 , штаб-сержанта 3 категорії військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 до окремого розпорядження для виконання службових завдань, отже не він самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . На сьогодні він проходить подальшу службу у військовій частині НОМЕР_2 . Так, наказом Головнокомандувача Збройних сил України від 19.08.2023 № 946-РС призначений на посаду техніка із системного адміністрування військової частини НОМЕР_2 . При цьому:

командиром військової частини НОМЕР_1 свідомо ігнорувались вимоги, викладені в окремому дорученні Головнокомандувача Збройних Сил України від 30.06.2023 № 51875/С;

військовою частиною НОМЕР_1 21.07.2033 оформлено документи про самовільне залишення військової частини ОСОБА_1 на підставі рапорта командира 2 стрілецької роти, в розпорядженні якого ОСОБА_1 не був, однак перебував при цьому у розташуванні військової частини;

військовою частиною НОМЕР_1 без проведення належного службового розслідування призупинено військову службу ОСОБА_1 на підставі факту відкриття кримінального провадження, ініційованого без участі військової частини;

військовою частиною НОМЕР_1 ігнорується факт законного перебування ОСОБА_1 у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 на підставі окремого доручення Головнокомандувача Збройних Сил України від 30.06.2023 № 51875/С та здійснюється облік ОСОБА_1 як такого, що начебто самовільно залишив військову частину.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, військова частина НОМЕР_1 визнала факт письмової відмови тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини від виконання вимоги Головнокомандувача Збройних Сил України у зв`язку з «незамінністю» молодшого сержанта ОСОБА_1 на займаній посаді. Вочевидь, командир військової частини НОМЕР_1 краще знає, де в конкретний момент часу потрібні кадрові ресурси Збройних Сил України, ніж Головнокомандувач Збройних Сил України. У зв`язку з цим, за фактом невиконання командиром військової частини НОМЕР_1 окремого доручення Головнокомандувача Збройних Сил України відкрите кримінальне провадження № 0000787 від 07.10.2023 за ч. 4. ст. 402 КК України.

Станом на дату подання відповіді на відзив, окреме доручення Головнокомандувача Збройних Сил України не скасоване, а військова частина НОМЕР_1 не надала жодних доказів зворотних повідомлень Головнокомандувача Збройних Сил України, якими б військова частина була уповноважена не виконувати його вимоги.

Звертає увагу, що військова частина визнала і те, що їй достеменно відоме місце перебування молодшого сержанта ОСОБА_1 - в розташуванні військової частини НОМЕР_2 у відповідності до проігнорованих військовою частиною НОМЕР_1 вимог Головнокомандувача Збройних Сил України Збройних Сил України від 30.06.2023 № 51875/С.

Вказує на те, що оцінка наявних у матеріалах справи доказів дає змогу чітко встановити, що повідомлення військової частини НОМЕР_1 здійснене не було, а кримінальне провадження було відкрите саме прокуратурою за зверненням СіЗ ДВКР СБУ ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »

Зазначає, що військова частина НОМЕР_1 підтвердила факт, що питання про самовільне залишення частини молодшим сержантом ОСОБА_1 було ініційоване саме командиром 2 стрілецької роти капітаном ОСОБА_2 . «Пошуки» молодшого сержанта ОСОБА_1 начебто здійснювали заступник командира 2 стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення молодший лейтенант ОСОБА_3 та головний сержант 2 стрілецької роти старшина ОСОБА_4 . Таким чином, ініціатором та свідками «самовільного залишення частини» стало саме командування 2-ої стрілецької роти, якому начебто повинен був би підпорядковуватись молодший сержант ОСОБА_1 . Втім, долученими до позову доказами підтверджується, що молодший сержант ОСОБА_1 відмовився приймати посаду у складі 2-ої стрілецької роти з огляду на очевидну протиправність наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 83-РС від 18.07.2023, не давав своєї згоди на переміщення на відповідну посаду. При цьому, в подальшому уже 22.07.2023 наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 83-РС від 18.07.2023 був скасований як нереалізований, а відповідно молодший сержант ОСОБА_1 ніколи не підпорядковувався командуванню 2-ої стрілецької роти. Військовою частиною НОМЕР_1 в цій частині ніяк не прокоментовано та не спростовано факту наручної реєстрації рапортів на штабі військової частини 21.07.2023, коли він начебто уже самовільно покинув розташування військової частини. Позиція про залишення військової частини 21.07.2023 відображена і у долученому військовою частиною НОМЕР_1 витягу з ЄРДР.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є безпідставними. Тому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вказує на те, що доводи позивача щодо виконання Окремого доручення Головнокомандувача Збройних Сил України від 30.06.2023 № 51875/С є помилковими, оскільки військовослужбовець згідно ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. При цьому, у військовій частині НОМЕР_1 немає чинних наказів на відрядження позивача у військову частину НОМЕР_2 . Крім того, ОСОБА_1 під час проходження військової служби порушено п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яким визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Щодо доводів позивача про неналежного заявника у кримінальному провадженні, розпочатого 21.08.2023 представник відповідача зазначив, що повідомлення від 16.08.2023 за № 2892 про вчинення кримінального правопорушення у відповідності до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України подано командиром військової частини НОМЕР_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місці Краматорську.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем положення ч. 2 cт. 24 Закону №2232-ХІІ та Порядку № 260, зокрема, в частині прийняття спірного наказу, яким визнано, що позивач самовільно залишив військову частину, представник відповідача вказав на те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.07.2023 № 551-СР було призначено проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця несення служби в умовах воєнного стану військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 . Тобто, молодшого сержанта ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив військову частину за наслідками проведення службового розслідування, а тому п. 2.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині № 208 від 23.07.2023, п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №97-РС від 26.08.2023 та п. 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №245 від 27.08.2023 є законними і не підлягають скасуванню.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджено матеріалами справи, молодший сержант ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України. Проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Як видно із витягу з наказу про затвердження результатів службового розслідування від 14.08.2023 № 584, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2022 № 18 позивач проходив службу у вказаній військовій частині з 11.06.2022 (а.с. 120, зв. ст.).

01.07.2023 до військової частини НОМЕР_1 надійшло окреме доручення від 30.06.2023 №51875/С, згідно з яким Головнокомандувач Збройних Сил України вимагає (пропонує) відрядити з 04.07.2023, серед інших, молодшого сержанта ОСОБА_1 , штаб-сержанта 3 категорії військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 до окремою розпорядження для виконання службових завдань (а. с. 46 - 54).

На виконання вимог окремого доручення № 51875/С від 30.06.2023 листом від 02.07.2023 № 2343 в.о. командира військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_5 повідомив Головнокомандувача Збройних Сил України генерала ІНФОРМАЦІЯ_3 , що військова частина НОМЕР_1 обороняє надзвичайно важливий та в той же час, важкий напрямок фронту - Лиманський (Донецької області). При цьому, виконавши окреме доручення та відрядивши з розташування військової частини на невизначений строк військовослужбовців, а саме: лейтенанта юстиції ОСОБА_6 , помічника командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_1 ; молодшого сержанта ОСОБА_1 , штаб-сержанта НОМЕР_3 категорії військової частини НОМЕР_1 ; молодшого сержанта ОСОБА_7 , відповідального виконавця штабу військової частини НОМЕР_1 ; молодшого сержанта ОСОБА_8 , діловода штабу військової частини НОМЕР_1 , військова частина в повному обсязі втратить всіх працівників штабу, які згідно посадових обов`язків проводять службові розслідування щодо поранених та загиблих військовослужбовців. Також у батальйоні буде паралізовано роботу з кадрами, а саме присвоєння чергових звань, переміщення на посади та ін. В.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 у вищезазначеному листі вказав, що готовий виконати будь-який наказ Головнокомандувача Збройних сил України, але за умови, що він не буде порушувати нормальної діяльності бойового підрозділу в зоні бойових дій (а. с. 59 - 61).

Листом від 04.07.2023 № 2366 в.о. командира військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_5 (в доповнення до відповіді від 02.07.2023 № 2343) повідомив Головнокомандувача Збройних Сил України генерала ОСОБА_9 та т.в.о. командувача ІНФОРМАЦІЯ_4 , що для того, щоб не порушувати нормальної діяльності військової частини НОМЕР_1 в зоні бойових дій, вбачає неможливим в цей момент відрядити лейтенанта юстиції ОСОБА_6 та молодшого сержанта ОСОБА_1 для виконання службових завдань до військової частини НОМЕР_2 (а. с. 62).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 83-PC від 18.07.2023 молодшого сержанта ОСОБА_1 , штаб-сержанта 3 категорії штабу військової частини НОМЕР_1 , звільнено від займаної посади і призначено стрільцем стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , ВOC-100915Л Призначено на нижчу посаду на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад з шпк «старший сержант» на «солдат» (а. с. 64 - 66).

Позивач не погодився із вказаним наказом, вважаючи його незаконним і протиправним, про що він зазначив у аркуші-доповненні до особового складу наказу № 83-PC від 18.07.2023 (а. с. 67), а також у рапорті від 20.07.2023, який зареєстрований військовою частиною НОМЕР_1 у цей же день (а. с. 68 - 70).

Так, у рапорті позивач зазначив, що згаданим наказом його без згоди переміщують з ініціативи командира на нижчу посаду, що, у відповідності до законодавства, не допускається, а тому такий наказ є незаконним. У зв`язку із тим, що наказ № 83-PC від 18.07.2023 є завідомо незаконним, у позивача відсутні підстави його виконувати. Також у рапорті позивач поінформував, що посаду штаб-сержанта 3 категорії військової частини НОМЕР_1 не здавав та не приймав посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . Повідомив, що дислокацію військової частини НОМЕР_1 не покидав та не планує покидати, а також готовий виконувати функціональні обов`язки штаб-сержанта 3 категорії військової частини НОМЕР_1 та очікує подальших розпоряджень.

Надалі, відповідно до рапорта командира 2-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 наказом командира військової частини від 22.07.2023 № 551-ср призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 , виведеним у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (а. с. 119).

23.07.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ № 208 (по стройовій частині), яким вирішено молодшого сержанта ОСОБА_1 з 22.07.2023 облікувати, як тимчасово відсутнього, а також призупинено виплату грошового забезпечення та здійснення продовольчого, речового забезпечення з 22.07.2023 (а. с. 43).

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2023 № 584 затверджено результати службового розслідування, а саме зазначено, що у діях молодшого сержанта ОСОБА_1 є ознаки, серед іншого, злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, понад 3 доби, вчинене в умовах воєнного стану. За результатами проведеного службового розслідування встановлено, що причиною та умовою, які сприяли вчиненню правопорушення, є особиста недисциплінованість та безвідповідальне відношення до обов`язків військової служби молодшого сержанта ОСОБА_1 (а. с. 120 - 124).

У зв`язку з цим, листом від 16.08.2023 № 2892 в.о. командира військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_5 звернувся до правоохоронних органів, зокрема, до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місці Краматорську (а. с. 123 - 124).

21.08.2023 Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління ДБР відносно позивача внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого чистиною 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення розташування військової частини та перебування поза її межами (а. с. 75).

У зв`язку з цим, а саме на підставі витяту з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.08.20203, відповідачем винесено спірний наказ № 97-РС від 26.08.2023, яким, серед іншого, відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок за військову службу» молодшому сержанту ОСОБА_1 , колишньому штаб-сержанту 3 категорії штабу військової частини НОМЕР_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , призупинено військову службу з 21.08.2023.

Надалі, пунктом 5 наказу командира з військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.08.2023 № 245 молодшого сержанта ОСОБА_1 , колишнього штаб-сержанта 3 категорії штабу військової частини НОМЕР_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив військову частину 21.07.2023, увільненого від займаної посади та якому призупинено військову службу, призупинено строк військової служби вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речовою забезпечення, виключено зі всіх видів забезпечення з 21.08.2023 та виключено зі списків особовою складу військової частини НОМЕР_1 .

Окрім цього, пунктом 1 наказом командира з військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.08.2023 № 97-РС молодшому сержанту ОСОБА_1 , колишньому штаб-сержанту 3 категорії штабу військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , призупинено військову службу з 21.08.2023.

Вважаючи дії відповідача щодо винесення наказів № 208 від 23.07.2023 (пункту 2.3), №245 від 27.08.2023 (пункту 5), № 97-РС від 26.08.2023 (пункту 1) протиправними та, як наслідок накази такими, що підлягають скасуванню, представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані накази по особовому складу є правомірними, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для їх скасування.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (надалі Закон № 2232-XII).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 цього Закону).

Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина третя статті 1 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини другої статті 2 цього Закону проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина чотирнадцята статті 2 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.

Військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули (частина тринадцята статті 6 Закону № 2232-XII).

За змістом статті 3 цього Закону правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону № 2232-ХІІ).

Порядок проходження громадянами України (далі громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення №1153, в редакції на час спірних відносин).

Пунктами 4, 5 розділу І Положення № 1153 визначено, що громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці).

Згідно із пунктом 12 розділу І Положення № 1153 встановлено, що зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Окрім цього, Статутом внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (надалі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), передбачено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України (п. 28).

Пунктами 30 і 31 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця (пункт 109 Положення № 1153/2008).

Відповідно до підпункту 8 пункту 116 Положення № 1153/2008 встановлено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі скасування допуску до державної таємниці до вирішення питання дальшого проходження військової служби.

Судом встановлено, що згідно з витягом з Наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.07.2023 № 207 молодшого сержанта ОСОБА_1 штаб-сержанта 3 категорії штабу військової частини НОМЕР_1 , якому припинено доступ то роботи з відомостями, що містить державну таємницю та скасовано доступ до форми № 3 до секретної інформації, що містить ступінь секретності «Таємно», звільнено від займаної посади та зарахованого у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складі) від 22.07.2023 № 85-РС, на час перебування у розпорядженні утримувати від всіх видах забезпечення та у списках військової частини НОМЕР_1 з 23.07.2023 (а. с. 42).

З наведеного видно, що прямим безпосереднім начальником молодшого сержанта ОСОБА_1 , який з 11.06.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 є командир вказаної військової частини НОМЕР_1 . Відтак, позивач був підлеглим командира військової частини НОМЕР_1 та, як наслідок, саме командир військової частини НОМЕР_1 наділений повнотою розпорядчої влади щодо військовослужбовців частини, в тому числі і позивача, та мав право приймати рішення, віддавати накази позивачу.

А позивач, як підлеглий командира військової частини НОМЕР_1 , в свою чергу, зобов`язаний беззастережно виконувати накази командира (начальника).

Отже, саме безпосередній начальник ОСОБА_1 може видавати обов`язкові накази щодо переведення чи переміщення останнього по службі.

Щодо доводів представника позивача про невиконання виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 окремого доручення Головнокомандувача Збройних Сил України від 30.06.2023 № 51875/С, то суд зазначає таке.

Як видно з окремого доручення від 30.06.2023 № 51875/С, Головнокомандувач Збройних Сил України вимагає (пропонує), зокрема відрядити з 04.07.2023, серед інших, молодшого сержанта ОСОБА_1 , штаб-сержанта 3 категорії військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 до окремою розпорядження для виконання службових завдань (а. с. 46-54).

В.о. командира військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_5 листами від 02.07.2023 № 2343 та від 04.07.2023 № 2366 повідомив Головнокомандувача Збройних Сил України генерала ОСОБА_9 та т.в.о. командувача Сухопутних військ Збройних Сил України генерал-майора ОСОБА_11 про неможливість відрядити, зокрема, молодшого сержанта ОСОБА_1 для виконання службових завдань до військової частини НОМЕР_2 , при цьому надавши відповідне пояснення вказаному, пославшись на те, що військова частина в повному обсязі втратить всіх працівників штабу, що, в свою чергу, порушить нормальну діяльність бойового підрозділу в зоні бойових дій.

Суд зазначає, що позивач, який посилається на те, що вибув із військової частини НОМЕР_1 для виконання такого окремого доручення, не був його адресатом та, відповідно, тільки у випадку прийняття рішення його командиром (безпосереднім начальником) щодо виконання окремого доручення та видання відповідного наказу, міг би вибути до військової частини НОМЕР_2 . Водночас, як свідчать матеріали справи, зокрема лист, наданий суду військовою частиною НОМЕР_2 , 25.07.2023 молодший сержант ОСОБА_1 прибув до Військової частини НОМЕР_2 , доповівши, що прибув на виконання окремого доручення Головнокомандувача Збройних сил України від 30.06.2023 № 51875/С, однак Військова частина НОМЕР_1 не виготовила відповідні документи про відрядження (а. с. 147).

З наведеного видно, позивач без відповідного на те наказу чи розпорядження безпосереднього начальника дійсно протиправно вибув із військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність винесення відповідачем п. 2.3 наказу № 208 від 23.07.2023, яким молодшого сержанта ОСОБА_1 , що перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив військову частину, з 22.07.2023 вирішено облікувати, як тимчасово відсутнього, призупинено виплату грошового забезпечення та здійснення продовольчого, речового забезпечення з 22.07.2023.

Разом із цим, суд відхиляє доводи як позивача, так і відповідача стосовно правомірності/неправомірності переведення позивача на нижчу посаду «солдат» відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 83-PC від 18.07.2023, оскільки такий не оскаржується позивачем, був скасований та не входить до предмета доказування.

Посилання позивача на протиправність спірного п. 1 наказу № 97-РС від 26.08.2023, яким молодшому сержанту ОСОБА_1 призупинено військову службу з 21.08.2023, у зв`язку з неналежним заявником у кримінальному провадженні, розпочатого 21.08.2023, суд до уваги не приймає, оскільки як встановлено судом, кримінальне провадження Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління ДБР відносно позивача за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого чистиною 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення розташування військової частини та перебування поза її межами, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань саме за повідомленням в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2023 № 2892 (а. с. 123 - 124).

Також суд не бере до уваги доводи позивача про те, що військову службу ОСОБА_1 призупинено без проведення належного службового розслідування, оскільки судом встановлено, що відповідачем відповідно до рапорту командира 2-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 наказом командира військової частини від 22.07.2023 №551-ср призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 , виведеним у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (а. с. 119).

Надалі, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2023 № 584 затверджено результати службового розслідування, а саме зазначено, що у діях молодшого сержанта ОСОБА_1 є ознаки, серед іншого, злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, понад 3 доби, вчинене в умовах воєнного стану (а. с. 120 - 124).

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення суду не впливають та висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення питання, тобто оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, є обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року в адміністративній справі № 300/8465/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин