Справа № 160/13340/24
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач), в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% пенсії чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яку він отримував на день смерті, з дня, що настає за днем смерті годувальника, тобто з 23.08.2023.
Ухвалою суду від 10.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою суду встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Відповідач суду відзив на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив.
На підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Виходячи з положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 є вдовою ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.10.2010, свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 23.08.2023.
З копії протоколу за пенсійною справою ОСОБА_2 від 17.04.2023 випливає, що він отримував пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ (а.с. 77).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.
07.09.2023 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника не у формі, встановленій Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1) зразку (а.с. 98-99).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 у справі №160/26981/23 позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.09.2023 про призначення пенсії по втраті годувальника;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийняти до розгляду заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 07.09.2023, у порядку, визначеному постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, з урахуванням висновків суду.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 у справі №160/26981/23 набрало законної сили 09.01.2024.

02.04.2024 позивач звернулась до відповідача із заявою про перехід на пенсію у разі втрати годувальника за формою, встановленій Порядком №22-1 зразку (а.с. 102-103).

Листом від 12.04.2024 №0400-010311-8/74742 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило, що 02.04.2024 позивачем подана заява щодо призначення пенсії в разі втрати годувальника. В наданих документах відсутні відомості про проживання разом з годувальником за однією адресою або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема, органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт або у разі неможливості надати такі документи рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника, що передбачено Порядком №22-1 (а.с. 106).

Вважаючи протиправним непереведення позивача на пенсію в разі втрати годувальника, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли, суд виходить з такого.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з частиною 3 статті 1 Закону №2262-ХІІ члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до частини 5 статті 2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби.

На підставі статті 6 Закону №2262-ХІІ сім`ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до статті 29 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Згідно з частинами 1, 2 статті 30 Закону №2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

На підставі статті 31 Закону №2262-ХІІ члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Згідно зі статтею 36 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах:

а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, а саме батькам (одному з батьків), дружині (чоловікові), іншому непрацездатному члену сім`ї загиблого (померлого) годувальника, якщо право на пенсію має один непрацездатний член сім`ї, - у розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї; якщо право на пенсію мають два і більше непрацездатних членів сім`ї (крім батьків, дружини (чоловіка) - у розмірі 50 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків;

б) сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Відповідно до статті 45 Закону №2262-ХІІ сім`ям пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж грошового забезпечення (заробітку), з якого було обчислено пенсію годувальникові.

Згідно зі статтею 50 Закону №2262-ХІІ членам сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, - з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією.

Згідно з пунктом 2.3. Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, зокрема, документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

На підставі пункту 2.11 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 (витяг з реєстру територіальної громади щодо реєстрації місця проживання), або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

До матеріалів справи долучено копію акту про фактичне проживання від 12.09.2023, з якого випливає таке:

«Ми, що нижче підписалися, мешканці будинку

АДРЕСА_1 , ПІБ: ОСОБА_3 , пасп. дані: АМ 204979 Саксаганським РВ м. Кривого Рогу 13.03.2001;

2) кв. 28, ПІБ: ОСОБА_4 , пасп. дані: АМ 1226909 Саксаганським РВ м. Кривого Рогу 19.12.2000;

3) кв. 9, ПІБ: ОСОБА_5 , пасп. дані: АЕ 936160 Саксаганським РВ м. Кривого Рогу 13.11.1997,

склали цей акт в тому, за адресою мкрн. АДРЕСА_2 проживав без реєстрації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з лютого 2010 року до моменту смерті, а саме до 22.08.2023.».

Підписи мешканців підтверджені майстром ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» та затверджені відповідною печаткою.

Щодо визнання протиправним та скасування рішення у вигляді повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 10.10.2023 за №49613-39446/В-01/8-0400/23, суд зазначає, що вказаний лист був предметом розгляду справи №160/26981/23.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 у справі №160/26981/23 позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.09.2023 про призначення пенсії по втраті годувальника;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийняти до розгляду заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 07.09.2023, у порядку, визначеному постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, з урахуванням висновків суду.

Також у вказаному рішенні судом зроблений висновок про те, що лист відповідача №49613-39446/В-01/8-0400/23 від 10.10.2023 не містить висновку по суті розгляду заяви позивача про призначення пенсії, а є лише повідомленням. Відтак, твердження позивача, що відповідачем відмовлено у задоволенні її заяви про призначення пенсії не відповідає дійсним обставинам справи, а згадана відповідь на заяву позивача не є рішенням суб`єкта владних повноважень (індивідуальним актом) у розумінні пункту 19 частини першої статті 4, частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що 02.04.2024 позивач звернулась до відповідача із заявою про перехід на пенсію у разі втрати годувальника за формою встановленого Порядком №22-1 зразка (а.с. 102-103).

Втім, листом від 12.04.2024 №0400-010311-8/74742 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило, що 02.04.2024 позивачем подана заява щодо призначення пенсії в разі втрати годувальника. В наданих документах відсутні відомості про проживання разом з годувальником за однією адресою або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема, органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт або у разі неможливості надати такі документи рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника, що передбачено Порядком №22-1 (а.с. 106).

Зважаючи на наявний у матеріалах справи акт про фактичне проживання від 12.09.2023, суд дійшов висновку про протиправність висновків ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо не підтвердження ОСОБА_1 відомостей про проживання разом з годувальником - ОСОБА_2 за однією адресою.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-XII.

Також позивач просить зобов`язати відповідача перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% пенсії ОСОБА_2 з дня, що настає за днем смерті годувальника, тобто з 23.08.2023.

Згідно зі статтею 50 Закону №2262-ХІІ членам сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, - з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією.

Отже, позивач має право на призначення пенсії у разі втрати годувальника з дня звернення за пенсією.

Матеріали справи свідчать, що саме 02.04.2024 позивач звернулась до відповідача із заявою про перехід на пенсію у разі втрати годувальника за формою встановленого Порядком №22-1 зразка (а.с. 102-103).

Щодо вимог про призначення позивачу пенсії у відповідному відсотковому розмірі, суд зазначає, що наразі ці вимоги є передчасними, адже ОСОБА_1 ще не переведено з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-XII. Тому, станом на день винесення рішення в цій справі ці права позивача не порушені, тоді як судовому захисту в адміністративному процесі підлягають лише порушені права позивача на час звернення за судовим захистом. За таких обставин, зазначені вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону №2262-ХІІ з 02.04.2024.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1211,20 грн, що документально підтверджується квитанцією №4725-2533-3799-5125 від 08.05.2024.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21910427) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII з 02.04.2024.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар