Справа № 480/13312/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 р. Справа № 480/13312/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2024, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, м. Суми, повний текст складено 27.05.24 у справі № 480/13312/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі також - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення, винесені Головним управлінням ДПС в Сумській області, від 27.05.2021 за № 0-1816 на суму 193048,69 грн, від 07.11.2022 за № 0-1816 на суму 267540 грн, від 18.09.2023 за № 0-1816-UA0041676 на суму 14491,75 грн.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС в Сумській області від 27.05.2021 за № 0-1816 та від 07.11.2022 за № 0-1816 залишено без розгляду.

Продовжено розгляд справи № 480/13312/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, винесеного Головним управлінням ДПС в Сумській області, від 18.09.2023 за №0-1816-UA0041676 на суму 14491,75 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням обставин справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на необґрунтованість висновку суду першої інстанції, що нерухомість позивача є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки, на думку позивача, усі надані позивачем до матеріалів справи докази в повній мірі підтверджують те, що в період 2020-2022 років позивач займався виробництвом сільськогосподарської продукції - зокрема розведенням вівець, здійснював операції з їх реалізації покупцям, тобто є саме сільськогосподарським товаровиробником і підпадає під податкову пільгу, визначену п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що твердження позивача, наведені в апеляційній скарзі, є хибними та спростовуються поданими до матеріалів справи документами. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 має у власності об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі, корівники, загальною площею 4459 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 20-22).

ГУ ДПС у Сумській області відносно позивача складено податкове повідомлення - рішення від 18.09.2023 № 0-1816-UA0041676, яким нараховано суму грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єкту за 2022 рік (з 01.01.2022 по 28.02.2022) в розмірі 14491,75 грн.

Скориставшись правом на оскарження рішення Головного управління ДПС у Сумській області у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано доказів, що у спірний період він безпосередньо займався сільськогосподарською діяльністю, а саме був зайнятий у процесі виробництва (вирощування), переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації та є сільськогосподарським товаровиробником, а тому дійшов висновку, що належні позивачу на праві власності нежитлові приміщення є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, та виходить з такого.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема їх вичерпний перелік, порядок адміністрування, платники, компетенція контролюючих органів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначаються Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 14.1.156 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1).

Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Так, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2, у редакції Закону України від 28.12.2014 за №71-VIII, визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII, який набрав чинності 1 січня 2019 року, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в такій редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналізуючи наведені приписи норми підпункту "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, суд зазначає, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Залежно від періоду застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Саме такі висновки щодо застосування норм права було неодноразово викладено у постановах Верховного Суду, зокрема від 22 квітня 2020 року у справі № 540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17.

Відповідно до «Державного класифікатора будівель та споруд. ДК 018-2000», затвердженого і введеного в дію Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 за №507, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

Отже, об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі, корівники, загальною площею 4459 кв.м., що належать позивачу на праві власності, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Разом з цим, за матеріалами справі, ГУ ДПС у Сумській області визначило позивачу податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, уважаючи, що норми підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України до правовідносин сторін не застосовуються у зв`язку з тим, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником.

Тобто спірним між сторонами є питання щодо тлумачення норми підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а саме: чи встановлює ця норма обов`язок сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати такі будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, чи достатньо того, що вони відповідають критерію здатності такого об`єкта слугувати цілям сільськогосподарського товарного виробництва.

Колегія суддів зазначає, що загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 160/9061/20, від 1 квітня 2021 року у справі № 820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17.

У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ "Податок на майно").

Разом з тим, визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - це сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

За твердження позивача він займається тваринництвом, здебільшого розведенням овець, тому є сільськогосподарським товаровиробником та має право на пільгу зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Проте позивачем не надано суду належних доказів того, скільки голів овець він вирощував у спірний період, не надано належних доказів щодо збирання, зберігання кормів, їх придбання, придбання обладнання для ведення сільськогосподарської діяльності тощо.

З наданих представником позивача копій договорів купівлі-продажу (а.с. 23-25, 28-30, 33-34, 36-38, 41-42, 44-45), лише один (а.с. 41) було укладено у спірний період, за який оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням йому нараховано зобов`язання з виплати грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єкту в розмірі 14491,75 грн.

Згідно з цим договором ОСОБА_1 зобов`язується передати ОСОБА_2 одну вівцю за ціною 3500 грн.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що надані представником позивача копії вказаних договорів купівлі-продажу, цивільно-правових договорів (а.с. 47-56), накладних, у яких не зазначені підстави їх видачі (а.с. 57-70), а також лист ГУ Управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 01.03.2023 про наявність зареєстрованих за позивачем причепу-платформи, причепу та екскаватора-навантажувача (а.с. 71) без надання інших доказів щодо зайнятості особи у процесі виробництва (вирощування) сільськогосподарської продукції, не відносить її до категорії сільськогосподарських товаровиробників.

Сам по собі факт наявності у власності позивача будівлі, призначеної для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача, як сільськогосподарського товаровиробника.

Отже, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів, що у спірний період він безпосередньо займався сільськогосподарською діяльністю, а саме був зайнятий у процесі виробництва (вирощування), переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав вважати, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, є обґрунтованим і законним.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належні позивачу на праві власності нежитлові приміщення є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з огляду на що прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення від 18.09.2023 за №0-1816-UA0041676 відповідає вимогам чинного законодавства та підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються неведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги, яка частково дублює позовну заяву, містить виключно суб`єктивне бачення позивачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 у справі № 480/13312/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк