Справа № 537/5515/24
Суддя: МУРАШОВА Н. В.
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/537/46/2024
Справа № 537/5515/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2024 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука у складі

головуючого судді Мурашової Н.В.,

за участю: секретаря Дьченко В.Ю.,

представника позивача Твердоступ О.Є.,

відповідача громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду у м.Кременчук в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Відділу у місті Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (39600, Полтавська область м. Кременчук, Крюківський район, вул. Ігоря Сердюка, 43) до громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 (місце перебування: АДРЕСА_1 ) про адміністративне затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення за межі України,

у с т а н о в и в :

17.10.2024 року позивач Відділ у місті Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив суд затримати громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення його примусового видворення за межі України, з поміщенням строком на шість місяців до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Рішення допустити до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.10.2024 р. Відділом у місті Кременчуці УДМС у Полтавській області відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення № про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з невиконанням рішення Крюківського відділу у місті Кременчуці у Полтавській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 15.02.2023 року.

Установлено, що Відповідач є уродженцем Республіки Білорусь, документований 12.07.2012 р. Жлобинським РВВС Гомельської області Республіки Білорусь паспортом громадянина Республіки Білорусь № НОМЕР_1 , термін дії до 14.08.2029 р. В Україні, на підставі шлюбу з громадянкою України, був документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , орган видачі 5302, терміном дії до 20.10.2021р.

За його поясненням, в Україну він приїхав 22.09.2020 р. по паспорту громадянина Республіки Білорусь № НОМЕР_1 до майбутньої дружини ОСОБА_2 . На підставі шлюбу з громадянкою України, отримав посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 видану 22.10.2020 р., орган видачі 5302, терміном дії до 20.10.2021. У зв`язку з розірванням шлюбу, не маючи підстав, посвідку не переоформив та проживає без документа на право проживання в Україні. Виїхати з України вчасно не зміг через фінансові труднощі та незнання законодавства України, офіційного джерела доходів та власного житла не має, близькі родичі в Україні відсутні, тимчасово мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

До підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування в Україні, документування або про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався. Обізнаний, що підстав для його подальшого перебування в Україні не має та бажає покинути територію України. Ісаєнком повідомлено, що в країні його проживання життю та здоров`ю нічого не загрожує.

Проведеною перевіркою за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану (ДРАЦС) встановлено, що Відповідач зареєстрував 28.08.2020р. шлюб з громадянкою України ОСОБА_3 , але 22.09.2021 р. шлюб було розірвано за рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області (справа №534/573/21 від 22.06.2021р.), а отже, у ОСОБА_1 відповідно до п. 14 статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Таким чином, громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допустив порушення вимог пункту 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 р. № 322, а саме, після закінчення строку дії посвідки, іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України та пункт 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон), згідно якого іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно дотримуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

За вчинення правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 15.02.2023 р. був притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штраф у сумі 2040 грн. На теперішній час штраф не сплачено.

З метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі положень ст. 26 Закону, п. 5,6 Розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України, Адміністрації державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 року №353/271/150, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 р. за № 806/21119 (у редакції наказу МВС України, СБУ від 22.01.2018 №38/77), Крюківським відділом у місті Кременчуці УДМС у Полтавській області 15.02.2023 р. було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 14.03.2023 р.

З рішенням про примусове повернення з України Відповідач був ознайомлений 15.02.2023 р. та зобов`язався його виконати не пізніше 14.03.2023 р., що підтверджується його підписом у вказаному рішенні та розписці.

Відповідач не виконав рішення Крюківського відділу у місті Кременчуці про примусове повернення до країни походження або третьої країни у термін, у строк, передбачений для добровільного виконання рішення про примусове повернення (до 14.03.2023 р.). Даний факт підтверджується інформацією, отриманою з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан».

Враховуючи викладене, відповідно до частини першої статті 30 Закону, 17.10.2024р. Відділом у місті Кременчуці УДМС у Полтавській області прийнято рішення № про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки Відповідач не має житла, офіційного джерела доходів, веде бродячий спосіб життя, то вказані обставини дають підстави вважати, що Відповідач у подальшому ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.

За таких обставин, враховуючи положення ст.ст. 1, 3, 26, 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 18, 20, 46, 289 КАСУ, Відділ у місті Кременчуці УДМС у Полтавській області звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука з позовом, в якому просив затримати громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 з метою забезпечення його примусового видворення за межі України, з поміщенням строком на шість місяців до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Рішення допустити до негайного виконання.

Представник позивача Відділу у місті Кременчуці УДМС у Полтавській області Твердоступ О.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Відповідач громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що є громадянином Республіки Білорусь, не має громадянства України. Тривалий час проживає на території України, де з 2007 році був декілька раз судимий, відбув покарання. Розуміє українську мову. За цей час познайомився з громадянкою України, з якою має спільну дитину. У 2020 році виїжджав за межі України, щоб на законних підставах повернутися та оформити документи на право проживання на території України. Коли повернувся, то зареєстрував шлюб, зареєстрував своє місце проживання у дружини в АДРЕСА_2 , оформив документи на тимчасове проживання в Україні. У 2021 році шлюб було розірвано, його знято з місця реєстрації. Але він не бажає повертатися в Республіку Білорусь, оскільки в Україні у нього залишається єдина дитина. За відсутністю документів на право проживання в Україні, він не може офіційно оформити трудові відносини чи зареєструвати своє місце проживання. Разом з тим на теперішній час він почав працювати без офіційного оформлення охоронником та вантажником на ринку у АДРЕСА_1 ., й за це отримує легальний дохід та також місце проживання у приміщенні ринку. Повідомив, що в Республіці Білорусь має мати, інших рідних, які працюють, утримують свої сім`ї. Проте просив відмовити в задоволенні позову , бажає бути в Україні поряд зі своєї єдиною дитиною, щоб бачити та утримувати її.

Суд, заслухавши доводи представника позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Дослідженими допустимими доказами підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 є уродженцем Республіки Білорусь, документований 12.07.2012р. Жлобинським РВВС Гомельської області Республіки Білорусь паспортом громадянина Республіки Білорусь № НОМЕР_1 , термін дії до 14.08.2029 р. В Україні, на підставі шлюбу з громадянкою України, був документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , орган видачі 5302, терміном дії до 20.10.2021р.

За його поясненням, в Україну він приїхав 22.09.2020 р. по паспорту громадянина Республіки Білорусь № НОМЕР_1 до майбутньої дружини. На підставі шлюбу з громадянкою України, отримав посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 видану 22.10.2020 р., орган видачі 5302, терміном дії до 20.10.2021. У зв`язку з розірванням шлюбу, не маючи підстав, посвідку не переоформив та проживає без документа на право проживання в Україні. Виїхати з України вчасно не зміг через фінансові труднощі та незнання законодавства України, офіційного джерела доходів та власного житла не має, тимчасово мешкає у приміщенні ринку за адресою: АДРЕСА_1 .

До підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування в Україні, документування або про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався.

Ісаєнком повідомлено, що в країні його проживання життю та здоров`ю нічого не загрожує.

Проведеною перевіркою за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану (ДРАЦС) встановлено, що Відповідач зареєстрував 28.08.2020 р. шлюб з громадянкою України ОСОБА_3 , який було розірвано рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 22.06.2021р у справі №534/573/21, яке набрало законної сили. Отже, у ОСОБА_1 відповідно до п. 14 статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Таким чином, громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допустив порушення вимог пункту 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 р. № 322, а саме, після закінчення строку дії посвідки, іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України та пункт 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», згідно якого іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно дотримуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

За вчинення правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 15.02.2023 р. був притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штраф у сумі 2040 грн. На теперішній час штраф не сплачено.

З метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі положень ст. 26 Закону, п. 5,6 Розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України, Адміністрації державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 року №353/271/150, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 р. за № 806/21119 (у редакції наказу МВС України, СБУ від 22.01.2018 №38/77), Крюківським відділом у місті Кременчуці УДМС у Полтавській області 15.02.2023 р. було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 14.03.2023 р.

З рішенням про примусове повернення з України Відповідач був ознайомлений 15.02.2023 р. та зобов`язався його виконати не пізніше 14.03.2023р., що підтверджується його підписом у вказаному рішенні та розписці.

Відповідач не виконав рішення Крюківського відділу у місті Кременчуці про примусове повернення до країни походження або третьої країни у термін, у строк, передбачений для добровільного виконання рішення про примусове повернення (до 14.03.2023 р.). Даний факт підтверджується інформацією, отриманою з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан».

Враховуючи викладене, відповідно до частини першої статті 30 Закону, 17.10.2024 р. Відділом у місті Кременчуці УДМС у Полтавській області прийнято рішення № про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки Відповідач не має житла, офіційного джерела доходів, веде бродячий спосіб життя, то вказані обставини дають підстави вважати, що Відповідач у подальшому ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.

Частиною 16 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-17 визначено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Стаття 9 вказаного Закону України №3773-17 встановлює, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до п. 14 частини першої статті 1 Закону, нелегальний мігрант це іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування, втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

На підставі положень ч. 5, ч. 6 ст. 26 Закону, п .6 Розділу 1 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України, Адміністрації державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 806/21119 від 21.05.2012 року, іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Згідно частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, (пункт 3) про затримання іноземця чи особи без громадянства.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

У Відповідача відсутні визначені законодавством та міжнародними договорами України підстави для перебування в Україні, відсутні також обставини, які, згідно ч. 8 ст. 26 та ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» забороняють примусове видворення за межі України (Відповідач не перебуває у процедурі визнання біженцем та особою, яка потребує додаткового захисту; не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; в країні громадянської належності його життю або свободі не загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; не загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; не загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки).

Враховуючи, що Відповідач добровільно не виконав рішення про примусове повернення, підстави для перебування в Україні відсутні, постійного місця проживання не має, без роботи та джерела доходів, не має достатнього фінансового забезпечення для проживання в Україні та для виїзду за межі України, є всі підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про його видворення.

Згідно статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи щодо затримання іноземців з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Відповідно до п. 18 ст. 289 КАС України на час розгляду судом першої та апеляційної інстанцій справи по суті позовних вимог і до набрання рішенням суду законної сили іноземець або особа без громадянства утримується у спеціально обладнаному для таких цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону, органу Служби безпеки України, який її затримав, або у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Враховуючи, що у ОСОБА_1 відсутні законні підстави для перебування в Україні, він ухилився від виїзду з України після закінчення строку перебування, він не пербуває у процедурі визнання біженцем та особою, яка потребує додаткового захисту; не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; в країні громадянської належності її життю або свободі не загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; не загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; не загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Тому суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.

В ч.19 ст.289 КАСУ встановлено, що за подання до адміністративного суду позовних заяв та апеляційних скарг у справах, визначених цією статтею, судовий збір не сплачується.

Згідно пункту 3 частини 2 статті 371 КАС України суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може звернути до негайного виконання постанову про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця або особи без громадянства, які підлягають примусовому видворенню.

На підставі викладеного, ст.ст.26, 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», керуючись ст.ст.6, 8, 9-11, 72-79,288, 289, 295, п.15.5 Перехідних положень КАС України, суд

у х в а л и в :

Адміністративний позов Відділу у місті Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (39600, Полтавська область м. Кременчук, Крюківський район, вул. Ігоря Сердюка, 43) до громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 (місце перебування: АДРЕСА_1 ) про адміністративне затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення за межі України, задовольнити.

Затримати громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до шести місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення.

Організацію виконання рішення покласти на Відділ у місті Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області.

Рішення допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 17.10.2024 року.

Суддя Мурашова Н.В.