Справа № 160/15645/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
17.06.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), в якій позивач просить:
- визнати Рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, що оформлене Протоколом Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.06.2024 р. №03 - протиправним та скасувати його;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 24 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до зняття судимості, але не раніше, ніж до закінчення іспитового строку, тобто до 07.07.2026 р.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 . 29.05.2024 року позивач особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подання заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки позивач є засудженим за ч.1 ст.114-1 КК України за злочин проти основ національної безпеки України та був звільнений від відбування покарання з випробувальним строком 3 роки. Позивач вважає, що має право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 24 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до 07.07.2026 року, оскільки є засудженим та перебуває на обліку в органі з питань пробації у зв`язку з наявністю іспитового строку. Зазначає, що відповідачем порушено порядок розгляду заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а також безпідставно направлено позивача для проходження ВЛК. Вважає дії районного територіального центру комплектування протиправними, а рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації оформлене протоколом Комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.06.2024 р. №03 протиправним.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Справа розглянута судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження судом досліджено докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.
Відповідно до матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 .
29.05.2024 року позивач особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для подання заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та оформлення довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
До заяви про надання відстрочки позивачем додано наступні документи:
- копія паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ;
- заява про наявність непогашеної судимості;
- копія витягу про наявність судимості;
- копія вироку суду від 07.06.2023 року про визнання ОСОБА_1 винним за ч.1 ст.114-1 КК України.
29.05.2024 року працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 видано позивачу направлення на проходження військово-лікарської комісії для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я у зв`язку із призовом на військову службу.
31.05.2024 року позивач знов звернувся до районного ІНФОРМАЦІЯ_6 , де йому було вручено новий військово-обліковий документ, а також повістка про виклик до ТЦК для відправлення у військову частину у зв`язу з призовом військову службу під час мобілізації.
12.06.2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 для отримання результатів розгляду його заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації,
Відповідачем позивачу було надано відповідь у вигляді повідомлення від 12.06.2024 року №5425 за підписом голови комісії АНД районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому було зазначено, що відповідачем було розглянуто заяву позивача та підтвердні документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до абзацу 24 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». За результатами розгляду було повідомлено, що протоколом від 10.06.2024 року №03 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період та повідомлено, що позивач підлягає призову на військову службу під час моблілізації, на особливий період на загальних підставах. Причиною відмови зазначено «звільнений від відбуття покарання».
Копія протоколу від 10.06.2024 №03 про прийняття рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від від призову на військову службу під час мобілізації відповідачем не надана.
Позивач, вважаючи таке рішення комісії, оформлене протоколом, протиправним, звернувся до суду з позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2232-XII, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною чотирнадцятою статті 2 Закону № 2232-XII установлено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено:
- ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб;
-військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався згідно з Указами Президента від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024.
Відповідно до пункту 24 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації: інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках.
Частиною 7 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 № 3543-XII установлено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Порядку №560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані, зокрема - особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
Пунктом 56 Порядку № 560 визначено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до пункту 57 Порядку № 560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Абзацем першим пункту 58 Порядку № 560 передбачено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
За правилами пункту 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7.
Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
У позовній заяві вказано, що позивач є засудженим за злочин проти основ національної безпеки України, має непогашену судимість та звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном 3 роки та перебуває на обліку в органах з питань пробації, а тому не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.
Судом встановлено, що вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2023 року ОСОБА_1 засуджено за ч.1 ст.114-1 Кримінального кодексу України до п`яти років позбавлення волі та звільнено від відбуття покарання з випробуванням строком на 3 роки, тобто до 07.06.2026 року.
Спірним питанням у цій справі є наявність права у позивача на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, як особа, яка засуджена за злочин проти основ національної безпеки України та має непогашену судимість.
Як вбачається з матеріалів справи, 29.05.2024 року ОСОБА_1 особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для долучення документів про наявність судимості та подання заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 24 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особа, яка засуджена за злочин проти основ національної безпеки України. До заяви позивачем долучено копії необхідним документів.
Тобто, позивачем дотримано процедуру подання заяви на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, передбачену положеннями Порядку №560.
Відповідно до приписів пункту 63 Порядку №560, військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. У разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.
Водночас, судом встановлено, що в порушення наведеної вище норми, відповідачем 29.05.2024 року видано позивачу направлення на проходження військово-лікарської комісії для встановлення придатності до військової служби за станом здоров`я у зв`язку із призовом на військову службу, а також видано повістку на ім`я ОСОБА_1 , згідно якої позивач зобов`язаний з`явитися о 08:00 год 14.06.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправлення у військову частину у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, тобто до ухвалення рішення про відмову у наданні відстрочки.
Про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивач дізнався 12.06.2024 року шляхом особистого звернення до територіального центру комплектування, де останній отримав лише Повідомлення від 12.06.2024 року про відмову у наданні відстрочки. Причиною відмови зазначено «звільнений від відбуття покарання».
Суд вважає, що відповідачем порушено положення п.60, 63 Порядку №560 в частині належного повідомлення військовозобов`язаного про прийняте комісією рішення про відмову у наданні відстрочки, а також направлення позивача для проходження ВЛК до ухвалення рішення про відмову у наданні відстрочки.
Повідомлення від 12.06.2024 року, яким позивача повідомлено про ухвалення рішення про відмову у наданні відстрочки, оформлене протоколом від 10.06.2024 року №03, не містить посилання на конкретну, чинну на час ухвалення рішення норму, на підставі якої позивачу відмовлено у наданні відстрочки.
Зазначена у повідомленні причина «звільнений від відбуття покарання» не може вважатися обґрунтованою в розумінні Закону №3543 та Порядку №560.
Водночас, спірне рішення, оформлене протоколом №03 від 10.06.2024, не містить чіткої підстави для його прийняття та обґрунтування невідповідності наданих позивачем документів вимогам чинного законодавства, що дають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Отже, суд вважає, що відповідач розглянув заяву позивача та документи, які до неї подані, поверхнево та формально, без належного дослідження обставин та наданих позивачем документів.
Суд наголошує, що за загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Невиконання відповідачем законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акту індивідуальної дії вказує на його протиправність.
За таких обставин, суд дійшов висновку про невідповідність оскаржуваного рішення в частині, що стосується відмови у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації критеріям, встановленим у ч.2 ст.2 КАС України, зокрема, критерію добросовісності та урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та, як наслідок, про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання такого рішення протиправним та скасування.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації до зняття судимості, але не раніше, ніж до закінчення іспитового строку, тобто до 07.07.2026 р., суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.
Суд звертає увагу на те, що в даних спірних правовідносинах відповідач має виключні повноваження щодо ухвалення рішення у встановлений законодавчій спосіб про надання чи про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Отже, позовна вимога про зобов`язання відповідача надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації задоволенню не підлягає, оскільки суд у спірних правовідносинах не може перебирати на себе повноваження іншого органу та, відповідно, встановлювати достатність документів та підстав для надання відстрочки від призову на час прийняття рішення уповноваженим органом.
Враховуючи обставини справи, суд вважає належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву позивача від 29.05.2024 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти відповідне рішення за результатом розгляду заяви, з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на встановлені у справі обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 2422,40 грн, що документально підтверджується квитанцією від 14.06.2024 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подання позову до суду підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 1211,20 грн.
У зв`язку з перебуванням судді Луніної О.С. у відпустці та на лікарняному, рішення ухвалене в перший робочий день.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, що оформлене протоколом Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.06.2024 р. №03.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 29.05.2024 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти відповідне рішення за результатом розгляду заяви, з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна