Справа № 120/15155/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 жовтня 2024 р. Справа № 120/15155/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці у письмовому провадженні звіт відповідача-суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 120/15155/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням суду від 06.11.2023 вказаний позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром після її перерахунку з 01.07.2021. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплачувати ОСОБА_1 пенсію після її перерахунку з 01.07.2021 без обмеження максимальним розміром та з урахуванням нарахованої щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", враховуючи вже виплачені суми пенсії.

Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

10.01.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 в порядку статті 383 КАС України, у якій позивач просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо неналежного виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі № 120/15155/23 в частині обмеження виплати пенсії позивача з 01.03.2022 та постановити окрему ухвалу і направити її до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

24.01.2024 судом постановлено окрему ухвалу, яку направлено до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для вжиття заходів щодо неналежного виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі № 120/15155/23. При цьому суд констатував протиправність дій пенсійного органу під час перерахунку та виплати пенсії позивача на виконання вказаного судового рішення в частині застосування з 01.03.2022 обмеження виплати пенсії максимальним розміром.

27.02.2024 від відповідача надійшов лист щодо виконання окремої ухвали суду, в якому повідомлено, що з урахуванням висновків, викладених в окремій ухвалі суду від 24.01.2024, Головним управлінням проведено перерахунок пенсії позивача з 01.03.2022 та з 01.03.2023 з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб". Внаслідок проведених перерахунків розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2021 склав 40097,50 грн, з 01.03.2022 45431,20 грн та з 01.03.2023 46931,20 грн. За період з 01.07.2021 по 29.02.2024 позивачу загалом донараховано 64000 грн. Така заборгованість обліковується в автоматизованій базі даних у підсистемі "Реєстр судових рішень" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України та буде виплачена після отримання асигнувань з Державного бюджету, призначених на цю мету.

18.07.2024 до суду надійшла заява позивача, подана в порядку статті 382 КАС України, про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 06.11.2023 у справі № 120/15155/23 шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Заява обґрунтовується тим, що відповідач у належний спосіб не виконує зазначене судове рішення, оскільки, здійснивши перерахунок пенсії позивача на виконання рішення суду від 02.04.2024 у справі № 120/1899/24, обмежив перераховане пенсійне забезпечення сталим розміром за рахунок зменшення з 01.07.2021 розміру щомісячної доплати з 2000 грн до 1442,09 грн.

Ухвалою суду від 23.07.2024 вказану заяву прийнято до розгляду та вирішено здійснити її розгляд у десятиденний строк в порядку письмового провадження.

Ухвалою від 02.08.2024 заяву позивача задоволено, а Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зобов`язано протягом 30 днів подати до суду звіт про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.11.2024 у справі № 120/15155/23.

2.09.2024 до суду надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 30.08.2024 № 0200-0902-7/88433 про виконання рішення суду від 06.11.2024 у справі № 120/15155/23.

Зі змісту звіту вбачається, що по суті він є ідентичним до листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.02.2024 щодо виконання окремої ухвали суду від 24.01.2024.

Відповідач зазначає, що Головним управлінням проведено перерахунок пенсії позивача з 01.03.2022 та з 01.03.2023 з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", внаслідок чого розмір пенсії позивача з 01.07.2021 склав 40097,50 грн, з 01.03.2022 45431,20 грн та з 01.03.2023 46931,20 грн. Водночас за період з 01.07.2021 по 29.02.2024 позивачу загалом донараховано 64000 грн і цей борг буде виплачено позивачу після отримання необхідного фінансування з державного бюджету.

Відтак, на думку відповідача, рішення суду від 06.11.2024 у справі № 120/15155/23 виконано Головним управління в повному обсязі та в межах покладених судом зобов`язань.

09.09.2024 д суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій позивач заперечує щодо прийняття звіту відповідача та наголошує на тому, що всупереч ухваленому судовому рішенню відповідач виплачує йому доплату до пенсії, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", не в розмірі 2000 грн, як зобов`язано судом, а в розмірі 1442,09 грн.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наведені представником позивача доводи на підтримку поданої заяви, суд при її вирішення керується такими мотивами.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши звіт відповідача, суд при вирішенні питання про можливість його прийняття керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Такі ж вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно із ст. 1 Закону України № 1403-VIII від 2 червня 2016 року "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках на приватних виконавців.

Поряд з цим суд здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку та на підставах, визначених нормами процесуального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених ч. 1 ст. 382 КАС України. Тобто зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення за наслідком розгляду клопотання позивача.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суд своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, а також накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, в разі невиконання суб`єктом владних повноважень рішення суду у повному обсязі та/або у спосіб, визначений таким рішенням, або неподання ним звіту про виконання судового рішення суд може встановити новий строк подання звіту та/або накласти штраф на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.09.2022 у справі № 120/5585/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплачувати позивачу ОСОБА_1 з 01.03.2022 пенсію без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Крім того, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.09.2022 у справі № 120/6589/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплачувати з 01.02.2020 позивачу ОСОБА_1 пенсію без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.05.2023 у справі № 120/2967/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01.03.2023 виплату пенсії позивачу ОСОБА_1 з урахуванням нарахованої індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році", без обмеження пенсії максимальним розміром, врахувавши при цьому раніше виплачені суми.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.07.2023 у справі № 120/3098/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області встановити позивачу ОСОБА_1 з 01.07.2021 щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" та здійснити виплату відповідних сум доплати.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі № 120/15155/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплачувати позивачу ОСОБА_1 пенсію після її перерахунку з 01.07.2021 без обмеження максимальним розміром та з урахуванням нарахованої щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", враховуючи вже виплачені суми пенсії.

На виконання вищезазначеного судового рішення та з урахуванням окремої ухвали суду від 24.01.2024 Головним управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2022 та з 01.03.2023 з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", без обмеження пенсії максимальним розміром.

Після цього, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі № 120/1899/24, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні з 01.02.2021 перерахунку та виплаті пенсії відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення від 01.11.2023 № ХЛ64381, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01.02.2021 перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію на підставі вказаної довідки, з урахуванням при її обчисленні зазначених у довідці відомостей про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення та без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених сум.

Виконуючи вищезазначене судове рішення, відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача, обмеживши перераховане пенсійне забезпечення позивача сталим розміром за рахунок зменшення з 01.07.2021 розміру щомісячної доплати з 2000 грн до 1442,09 грн.

Наведене підтверджується наданими позивачем доказами та відповідачем не спростовано.

З доданого до заяви від 09.09.2024 витягу щодо складових пенсійного забезпечення ОСОБА_1 можна побачити, що пенсійний орган зменшив розмір щомісячної доплати до пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" до 1442,09 грн.

Жодних пояснень щодо такий дій відповідач у своєму звіті не надав.

Разом з тим суд наголошує на тому, що рішенням від 06.11.2023 у справі № 120/15155/23 Головне управління зобов`язано виплачувати позивачу пенсію з 01.07.2021 без обмеження максимальним розміром та з урахуванням нарахованої щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн.

Право позивача на отримання вказаної доплати у відповідному розмірі підтверджене також й іншими рішенням суду, а саме від 10.07.2023 у справі № 120/3098/23.

Зрештою, багатьма судовими рішеннями, перелік яких наведений вище і які набули статусу остаточних, визнано неправомірним обмеження пенсії позивача максимальним розміром та зобов`язано Головне управління утриматися від вчинення таких дій.

Таким чином період, з якого судом зобов`язано відповідача виплачувати позивачу пенсію без обмеження максимальним розміром (з 01.07.2021), не обмежений кінцевою датою виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром.

Відтак у відповідача були відсутні будь-які підстави для зменшення позивачу суми пенсії до виплати з 01.03.2022, з 01.03.2023 та з 01.03.2024.

Не змінює вказаних обов`язків відповідача і факт виконання рішення суду від 02.04.2024 у справі № 120/1899/24, яким, до того ж, також вирішено перерахувати пенсію позивача без її обмеження максимальним розміром.

При цьому необхідно зазначити, що нормативно-правові акти, які регламентуюють перерахунок і виплату пенсії позивачу за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у період з 01.07.2021 і днині змін не зазнали.

Описані вище рішення судів, ухвалені на користь позивача, мають преюдиційний характер. Відповідач під час проведення наступних перерахунків пенсії не може застосовувати обмеження максимального розміру пенсії з тих підстав, яким вже надано оцінку у судовому рішенні, що набрало законної сили, чи позбавляти позивача права на доплату у розмірі 2000 грн. Виплати за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення.

Подібна правова позиція висвітлена Верховним Судом в хувалі від 31.01.2022 у справі № 120/4483/21-а.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 15.05.2019 №2-р(ІІ)/2019 зазначив, що беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом. Конституційний Суд України наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність. (абзаци тринадцятий, чотирнадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення)

В іншому рішенні, а саме від 01.03.2023 за № 2-р(ІІ)/2023, Конституційний Суд України зазначив, що з принципу правовладдя та вимоги утвердження й забезпечення права особи на судовий захист в адміністративному судочинстві випливає обов`язок держави забезпечити також обов`язкове виконання судового рішення, ухваленого на користь особи, задля реального захисту та поновлення її прав, свобод, інтересів, що зазнали порушення внаслідок ухвалення рішень, учинення дій або бездіяльності органами публічної влади, їх посадовими і службовими особами. Невиконання державою цього обов`язку суперечить приписам пункту 9 частини другої статті 129, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України та призводить до порушення права особи на судовий захист, підриває дієвість адміністративного судочинства, а отже, є несумісним із принципом правовладдя, що його встановлено частиною першою статті 8 Конституції України. (абзаци перший, другий, четвертий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини наголорсив на тому, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Ураховуючи те, що право позивача на виплату пенсії без її обмеження максимальним розміром та доплатою у розмірі 2000 грн встановлене чинним законодавством України та визнаное і підтверджене рішеннями суду, які вступили у законну силу, позивач має законні підстави щодо отримання у належному розмірі, без неправомірних обмежень.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги, що поданий звіт не свідчить про виконання рішення суду від 06.11.2023 у справі № 120/15155/23, суд доходить висновку, що у прийнятті такого звіту слід відмовити, одночасно встановивши відповідачу новий строк для подання звіту про виконання судового рішення у цій адміністративній справі.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 294, 295, 382 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 30 серпня 2024 року № 0200-0902-7/88433 про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року в адміністративній справі № 120/15155/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області новий строк для подання звіту про виконання вищезазначеного судового рішення до 10 листопада 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала складена та підписана суддею 10.10.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович