Справа № 759/6283/24
Суддя: Сенько М. Ф.
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6283/24

пр. № 2-а/759/96/24

08 липня 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

за участю секретаря Пушкарського А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування постанови від 08.02.2024р. № 223 винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та закрити провадження.

В обґрунтування позову посилався на те, що відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, а саме по факту неотримання повістки. У вказаному протоколі зазначено, що ОСОБА_1 прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Києві о 11:54 год. відмовився від отримання повістки з підстав того, що він є заброньованим.

Будь-яких викликів повідомлень позивач від відповідача не отримував, про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Києві обізнаний не був. Сам факт відмови позивача від отримання повістки на прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Києві для уточнення даних не створює склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. В оскаржуваній постанові не в повному обсязі викладено суть адміністративного правопорушення. Формулювання обвинувачення, як у протоколі так і у постанові в загальній формі не відображає конкретної суті дій чи бездіяльності позивача, оскільки вони не містять усіх ознак правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, зокрема змісту норм відповідно закону, в порушенні яких обвинувачується, необхідних для вирішення справи. Розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП було проведено без його виклику, що не тільки грубо суперечить вимогам чинного законодавства, але й позбавило позивача можливості реалізувати свої права, передабачені ст. 268 КУпАП, зокрема, знайомитись з матеріалами справи, давати пояснення, подати докази, заявляти клопотання та користуватися юридичною допомогою. Крім того, позивач є заброньованою особою та має відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час. Просить позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, просив слухати справу в його відсутність.

Представник відповідача надала відзив на позовну заяву в якому вказала, що відповідно до висновку військово-лікарської комісії ОСОБА_1 , визнаний придатний до військової служби. ОСОБА_1 , пройшов співбесіду, як кандидат, для призову на військову служб до лав ЗСУ. В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 була винесена постанова про адміністративне правопорушення № 1149 відносно військовозобов`язаного ОСОБА_1 за ч.2 ст. 210-1 КУпАП за порушення вимог Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" в період дії правового режиму особливого періоду.

ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки для призову на військову службу за мобілізацією до Лав ЗСУ, від підпису про отримання повістки відмовився, повідомив про відмову проходити службу по мобілізації, про що складено акт про відмову отримання повістки та текст повістки зачитаний йому в голос в присутності свідків, в той же день було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст.210-1 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність .

Відповідно до частини першої статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Згідно частини першої статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Станом на час виникнення спірних правовідносин, норми чинного законодавства не визначали перелік осіб, які повноважні складати протоколи у справах про адміністративні правопорушення, які розглядаються органами, зазначеними у статті 255 КУпАП, зокрема у частині статей 210 та 210-1 КУпАП.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, що складений співробітником ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Києві, позивач відмовився від отримання повістки.

Згідно частини першої статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, у протоколі міститься посилання про те, що вказана відмова свідчить про наявність ознак правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, а також про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене частиною другою статті 210-1 КУпАП.

Так, стаття 210-1 КУпАП встановлює відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а ч.2 статті 210-1 КУпАП встановлює відповідальність за повторне протягом року порушення.

Отже, складений відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення містить суттєві суперечності, оскільки визначає одночасно дві різні норми відповідальності, які містять різні склади правопорушень, за одне й те саме діяння позивача.

Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно частини першої статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржуваною постановою «за справою про адміністративне правопорушення» від 08.02.2024 № 223 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 210-1 КУпАП.

Суд наголошує на тому, що згаданий вище протокол про адміністративне правопорушення містив посилання на те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене частиною другою статті 210-1 КУпАП та яке має ознаки правопорушення, передбаченого статтею 210-1 (вцілому) КУпАП. Матеріали справи не містять доказів того, що відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 210-1 КУпАП.

Окрім того, вказаною нормою частини другої статті 210-1 КУпАП встановлено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Тобто, до позивача застосовано відповідальність за повторне вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті. Однак, ні оскаржувана постанова, ні матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що позивача раніше піддавалося адміністративному стягненню за частиною першою статті 210-1 КУпАП, що є обов`язковою умовою для застосування стягнення, передбаченого частиною другою вказаної статті.

Окрім того, суд наголошує на тому, що дії щодо відмови в отриманні повістки самі по собі не утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП.

Так, відповідно до частин першої, третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період .

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки)? або у строки, визначені командирами військових частин .

Згідно частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів .

Згідно підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Правила), який є додатком до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відтак, позивач має обов`язок прибути до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема у строк, що вказаний у повістці. Проте, норми чинного законодавства не містять обов`язку громадян України отримувати відповідні повістки територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Суд наголошує, що факт відмови особи від отримання повістки, а так само і обставини наявності/відсутності у неї бронювання на період мобілізації, не позбавляють таку особу від обов`язку прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у встановлений у повістці строк. Проте, сам лише факт відмови від отримання повістки не створює склад правопорушення, зокрема у частині явки у визначений строк до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Суд наголошує на тому, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із відмовою позивача від отримання повістки, що, на думку відповідача свідчить про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 210-1 КУпАП (згідно оскаржуваної постанови).

У межах справи про адміністративне правопорушення не встановлювався факт неявки позивача у встановлений за викликом територіального центру комплектування та соціальної підтримки, протокол про адміністративне правопорушення у зв`язку із цим не складався, а постанова за таким протоколом не виносилась. Тому, наведені обставини не підлягають оцінці у межах даного спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відмова позивача від отримання повістки не створює складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 210-1 КУпАП, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказаною нормою є неправомірним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову № 223 від 08.02.2024р. винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Києві ОСОБА_3. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Стягнути зі ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Києві за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Сенько М.Ф.