Справа № 640/26616/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Василенка Я.М.,

Ганечко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невірного зарахування періодів трудової діяльності до страхового стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності відповідно до записів його трудової книжки;

- стягнути за рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві судовий збір та компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 13864,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що при призначенні пенсії відповідачем невірно враховано до трудового стажу періоди трудової діяльності з 01.01.2004 по 12.12.2008 та з 14.09.2010 по 22.09.2011.

Крім того, пенсійним органом протиправно не враховано до трудового стажу позивача період роботи з 06.10.1983 по 25.03.1988 на посаді майстра формувального цеха на Заводі залізобетонних конструкцій, що відноситься до Списку №2 виробництв, робіт, професій і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, який дає право на пільгову пенсію.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, позовні вимоги - задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач при обчисленні пенсії протиправно не враховано періоди його трудової діяльності, зокрема період роботи з 06.10.1983 по 25.03.1988 на посаді майстра формувального цеха на Заводі залізобетонних конструкцій, що відноситься до Списку №2.

Також, скаржник звертає увагу на те, що станом на 2021 рік його трудовий стаж складає 41 рік 9 місяців і 2 дні, у той час як пенсійний фонд враховує лише 40 років 7 місяців і 3 дні, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

21 жовтня 2020 року позивачу призначено пенсію за віком на підставі заяви позивача від 05.01.2021 із врахуванням страхового стажу 35 років 9 місяців 9 днів.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 09.03.2021 №2600-0305/8/38114 повідомлено позивача про розгляд заяви ОСОБА_1 та додатково надані документи, проведено перерахунок пенсії щодо зарахування стажу навчання згідно заяви від 26.01.2021 №1091.

У подальшому, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою №12186/Г-2600-21 від 20.04.2021, в якій просив підтвердити трудовий стаж ОСОБА_1 та із зверненням №12188/Г-2600-21 від 20.04.2021, в якому просив надати інформацію щодо розрахунку розміру його пенсії, а саме: механізму нарахування пенсії, переліку документів, які використовувалися під час нарахування та здійснення перерахунку пенсії, формул та коефіцієнтів, які використовувалися під час нарахування та здійснення перерахунку пенсії, розрахунку трудового та страхового стажу.

Листом від 14.05.2021 №12881-12186/Г-02/8-2600/21 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві проінформувало позивача, що згідно матеріалів пенсійної справи загальний стаж, який враховано при визначені розміру пенсії становить 40 років 7 місяців 3 дні обчислений по 30.11.2020.

Так, повідомлено, що страховий стаж становить 487 місяців - кількість місяців страхового стажу 40 років х 12 (кількість місяців в році) = 480 + 7 (місяці стажу), виходячи із статті 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» коефіцієнт стажу, який застосовувався при розрахунку розміру пенсії склав 0,40583.

Пенсію обчислено з урахуванням заробітної плати, визначеної за періоди роботи з 01.01.1995 по 31.12.1999 та з 01.07.2000 по 30.11.2020 роки.

Розрахунок_заробітної плати:

Зп = 9118,81 грн. х 2,05605 (500,51163 : 243,43359) = 18748,73, де:

9118,81 грн. - середня заробітна (дохід) в Україні за 3 попередні роки;

2,05605- індивідуальний коефіцієнт заробітної плати;

500,51163 - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць;

243,43359 - кількість місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати (доходу) застрахованої особи після оптимізації.

Як наслідок, розмір пенсії з 21.10.2020 становить 7694,40 грн., із них: розмір пенсії за віком (ст.27) (18748.73 * 0.40583)- 7608.80 грн., доплата за понаднормовий стаж (ст.28 ч. 1. абз.2) (за 5 років) - 85.60 грн., загальний розмір пенсії 7694,40 грн.

Не погоджуючись з таким розрахунком його пенсії та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з моменту призначення пенсії (21.10.2020) до моменту звернення позивача із заявою від (20.04.2021), не минуло необхідного часу для проведення чергового перерахунку пенсії із врахуванням стажу, набутого після призначення пенсії, тому порушень прав чи інтересів позивача при обчислення відповідачем пенсії з боку позивача не доведено.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 7 Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналізуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжна. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу. Прийняття на підтвердження стажу роботи інших письмових документів застосовується тільки в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні записи про роботу особи на підприємстві.

Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Частиною першою статті 24 вказаного Закону визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до частин другої та третьої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Вимогами пункту 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

При цьому, у силу вимог частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що спірним в даному випадку, на думку позивача, є неврахування періодів трудової діяльності з 01.01.2004 по 12.12.2008, з 14.09.2010 по 22.09.2011, які зазначені в трудовій книжці, а також період роботи з 06.10.1983 по 25.03.1988 на посаді, що відноситься до Списку №2.

У свою чергу, згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач:

06.10.1983 прийнятий на посаду майстра зі шкідливим умовами роботи Заводу залізобетонних конструкцій;

23.04.1984 переведений на посаду зам. начальника формувального цеха;

12.12.1984 переведений на посаду майстра формувального цеху;

07.03.1986 переведений на посаду начальника формувального цеху;

25.03.1988 звільнений у зв`язку із призовом на військову службу;

08.01.2002 прийнятий на посаду майстра ЗАТ «Фірма «Спецвисотмонтаж»;

03.07.2008 переведений на осаду начальника виробничої бази;

12.12.2008 звільнений за угодою сторін;

26.12.2008 розпочато виплату по безробіттю;

20.12.2009 припинено виплату по безробіттю;

14.09.2010 зарахований на посаду виконроба ТОВ «Велбуд»;

22.09.2011 звільнений за власним бажанням.

Відповідно, пенсійним органом розрахований загальний стаж ОСОБА_1 при визначенні розміру пенсії з 21.10.2020, який становить 40 років 7 місяців 3 днів, а саме:

01.09.1978 - 24.06.1983 навчання у вищих/середніх НЗ - 4 року 9 місяців 24 дні;

06.10.1983-23.04.1984 - 6 місяців 18 днів;

24.04.1984 - 12.12.1984 - 7 місяців 19днів;

13.12.1984 - 07.03.1986- 1 рік 2 місяців 25 днів;

08.03.1986-25.03.1988 - 2 роки 0 місяців 18 днів;

31.03.1988-01.12.1989 військова служба - 1 рік 8 місяців 1 день;

01.02.1990-12.01.1993 - 2 роки 11 місяців 12 днів;

13.01.1993-01.12.1993 - 10 місяців 19 днів;

02.12.1993-03.01.2002- 8 років 1 місяць 2 дні;

08.01.2002-31.12.2003- 1 рік 11 місяців 24 дня;

01.01.2004-25.12.2008 - 5 років 0 місяців 0 днів;

26.12.2008-19.07.2009 - безробіття 7 місяців 19 днів;

06.10.2009-20.12.2009 - безробіття 2 місяці 16 днів;

14.09.2010-31.08.2011 - 10 місяців 2 дні;

29.09.2011-30.11.2020 - 9 років 1 місяць 14 днів.

Вказані обставини свідчать про те, що періоди трудової діяльності, на які посилається позивач, та всі записи, які містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 зараховані до загального страхового стажу позивача, що спростовує твердження позивача про протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Відповідно, позивач, розраховуючи свій стаж, вказує, що останній повинен становити 41 рік 9 місяців 2 дні.

У той же час, враховуючи, що пенсія за віком призначена позивачу саме з 21.10.2020, втім при зверненні до суду з даним позовом позивач розраховує свій трудовий стаж вже станом на вересень 2021 року.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі.

Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія (частина четверта статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Отже, оскільки з моменту призначення пенсії (21.10.2020) до моменту звернення позивача із заявою від (20.04.2021), як і до моменту звернення з даним позовом до суду, не минуло 24 місяці, а відтак для підстави проведення чергового перерахунку пенсії із врахуванням стажу, набутого після призначення пенсії - відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Щодо позовних вимог про -стягнення за рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві судового збору та компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 13864,00 грн слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1174 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода завдана фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової чи службової особи органу державної влади при здійсненні своїх повноважень відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

У силу вимог частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою цієї статті передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на вказане вбачається, що суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до п.2 частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Однак, позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача у справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправної бездіяльності відповідача, передбачених частиною другою статті 23 ЦК України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 804/6922/16.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді Я.М. Василенко

О.М. Ганечко