Справа № 120/5047/24
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 жовтня 2024 р. Справа № 120/5047/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач з 29.12.2023 вважається таким, що самовільно залишив військову частину. У ході службового розслідування виявлено факт переплати відповідачу премії за грудень 2023 року у сумі 12404,25 грн. Вказану переплату відповідач добровільно не повернув, а тому позивач звернувся до суду щодо її примусового стягнення.

Ухвалою суду від 17.06.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Також цією ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву з дотриманням вимог, передбачених статтею 162 КАС України.

Копію ухвали про відкриття провадження суд направляв відповідачу на адресу місця його проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , яка відповідає адресі, що вказана позивачем у позовній заяві та узгоджується з інформацією отриманою судом від ГУ ДМС у Вінницькій області на запит від 29.05.2024. Копія ухвали про відкриття провадження відповідачем отримано 08.07.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Разом із тим, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Тому суд, керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності та оцінивши надані суб`єктом владних повноважень докази, суд приходить до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити з огляду на таке.

Встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 283 від 03.10.2023 солдата ОСОБА_1 призначено кухарем господарчого відділення взводу забезпечення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 283 від 03.10.2023.

29.12.2023 о 10:40 год., при перевірці особового господарчого відділення взводу забезпечення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у тимчасовому місці розташування АДРЕСА_2 , було виявлено відсутність військовослужбовця ОСОБА_1 , кухара господарчого відділення взводу забезпечення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , який самовільно без дозволу залишив розташування підрозділу.

Як повідомив представник позивача у позовній заяві, на неодноразові телефонні дзвінки відповідач не відповідав.

В зв`язку з цим, командиром військової частини НОМЕР_1 , було призначено службову перевірку, за фактом відсутності на службі ОСОБА_1 , кухара господарчого відділення взводу забезпечення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.12.2023 № 7558.

Відповідно до Акту службового розслідування від 13.01.2024 за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , позивачем встановлено наступне: ОСОБА_1 кухар господарчого відділення взводу забезпечення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , відсутній на військовій службі без поважних причин на те причин та без дозволу командирів з 29.12.2023, і до місця служби так і повернувся, чим Відповідач допустив порушення вимог статей 11, 16, 37, 49, 127-128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статі 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України під час виконання обов`язків військової служби. Крім того, службовим розслідуванням було встановлено факт переплати відповідачу премії за грудень 2023 у сумі 12 404 (дванадцять тисяч чотириста чотири) грн. 25 коп., що підтверджується Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.01.2024 № 205, та Актом службового розслідування від 13.01.2023.

Представник позивача в позовній заяві також наголосив на тому, що відповідач станом на день звернення до суду з даним позовом не прибув до військової частини, тобто самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без зброї і до теперішнього часу не повернувся та не приступив до виконання обов`язків військової служби.

Позивач, вважаючи, що відповідачем безпідставно набуто грошові кошти у вигляді премії за грудень 2023 у сумі 12 404,25 грн, звернувся до суду з даним позовом про їх стягнення.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до частини першої та абзацу першого частини четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абзацом другим статті 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби), вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Абзацом другим статті 11 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці зобов`язані непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах (стаття 27 Статуту внутрішньої служби).

Таким чином, військовослужбовці, які вчинили правопорушення, можуть нести, зокрема, цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу постановлено здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерства юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260).

Згідно з абзацами четвертим, дев`ятим і десятим пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Відтак з дня самовільного залишення військовослужбовцем військової частини йому призупиняється виплата грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

З вищевикладеного слідує, що військовослужбовець зобов`язаний повернути безпідставно отримане ним грошове забезпечення за період його відсутності без поважних причин на службі (у тому числі, при самовільному залишенні військової частини) лише у тому випадку, якщо така виплата здійснена внаслідок недобросовісності з боку такого військовослужбовця.

Судом встановлено, що відповідач діяв недобросовісно, оскільки був відсутній на службі без поважних причин, проте отримував грошове забезпечення за вказаний, а відтак наявні підстави для стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів.

Згідно зі статтею 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши обґрунтованість доводи позивача та оцінивши надані ним докази, суд приходить до переконання, що заявлений позов по суті належить задовольнити.

Частиною другою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Відтак сплачений позивачем судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_3 ) вартість завданої державі шкоди у розмірі 12 404 (дванадцять тисяч чотириста чотири) грн. 25 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна