Справа № 140/6315/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/6315/24 пров. № А/857/21030/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року про повернення її позовної заяви до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

суддя(і) у І інстанції ОСОБА_2 ,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 24 червня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про

визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати щомісячного підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з дня вчинення порушення;

зобов`язання здійснити нарахування та виплату щомісячного підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), починаючи з дня вчинення порушення.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі № 140/6315/24 позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачці на підставі пункту 3 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку із тим, що позовна заява не підписана позивачкою.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу судді від 24 червня 2024 року про повернення її позовної заяви скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків судді фактичним обставинам справи.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд фактично позбавив позивачку права доступу до суду, що свідчить про порушення її права на звернення до адміністративного суду, гарантованого статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки суд не зазначив встановлених обставин, які б вказували на те, що позовну заяву підписано саме невідомою особою, а не позивачкою. Без встановлення судом обставин, які б свідчили про факт підписання позовної заяви іншою особою, а не позивачкою не може бути підставою для повернення такої заяви, оскільки таке повернення свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення суддею першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Так, як слідує з ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 позов повернуто особі, яка її подала у зв`язку з тим, що відповідно до позовної заяви та наданої копії паспорта позивачки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , підпис на позовній заяві та підпис в паспорті позивачки різняться між собою, що є очевидним. Тому суд прийшов до висновку, що позовна заява не підписана позивачкою.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком судді першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до частини 2 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як зазначено у частині 10 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Отже, особистий підпис учасника справи на поданій ним до суду заяві є обов`язковим реквізитом такої заяви (позовної заяви), який надає їй юридичної сили та вказує на власне волевиявлення відповідної особи, яка звертається до суду, на вчинення певної процесуальної дії.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суддя першої інстанції виходив з того, що позовна заява не підписана позивачкою.

Так, ознайомившись із підписом позивачки на такій позовній заяві суддя першої інстанції дійшов висновку, що такий підпис не є її особистим підписом, оскільки не відповідає зразку підпису, який стоїть на наданій суду копії паспорта позивачки. При цьому, на думку судді першої інстанції така невідповідність підпису позивачки є очевидною, з огляду на що суддя дійшов до переконання про те, що така позовна заява не підписана позивачкою.

Проте, в апеляційній скарзі скаржниця зазначила, що надана оцінка судом першої інстанції її підпису є безпідставною, оскільки суддя «на око» визначив, що підпис в позовній заяві і паспорті суттєво відрізняються. Вважає, що суд помилково прийшов до висновку, що ще хтось окрім позивачки, прагнучи справедливого нарахування її пенсії, подав позов замість неї.

З цього приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Частина 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України містить вимоги до позовної заяви, а стаття 161 передбачає документи, що додаються до позовної заяви.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, за наявності сумнівів щодо підпису на позовній заяві, суд першої інстанції відповідно до вимог статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України повинен був залишити позовну заяву без руху та вказати недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

Проте, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції формально підійшов до вирішення вказаного питання та дійшов передчасного висновку про можливість повернення позовної заяви.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція статті 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що частина 1 статті 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства свідчить, що постановлена передчасно оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідно до приписів частини 1 статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що при поверненні позовної заяви ОСОБА_1 суддя першої інстанції допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи, а тому оскаржувану ухвалу від 24 червня 2024 року слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 312, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати ухвалу судді Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі № 140/6315/24 та направити справу для продовження розгляду до Волинського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк