Справа № 711/6714/24
Суддя: Скляренко В. М.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/6714/24
Провадження № 2-а/711/72/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді: Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.,

за участі:

представника позивача Горстки Я.В.

представника відповідача Юхименко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача адвокат Горстка Я.В., яка діє на підставі ордеру серії СА №1095321 від 22.08.2024р., звернулась до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову №466 від 19.08.2024р. по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн., у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки винесена без належної правової підстави. Підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначено те, що позивач 14.08.2024р. о 14 год. 30 хв. не мав при собі військово-облікового документу військовозобов`язаного в силу його відсутності, чим порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п. 10 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Натомість позивач зазначає, що перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 і мав військово-обліковий документ, який втратив у 2021 році. У зв`язку з набранням чинності Законом №3696-ІХ позивач вчасно оновив свої дані через додаток «Резерв +» і 09.08.2024р. добровільно зареєструвавшись в «Електронній черзі ТЦК» прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення своїх облікових даних та відновлення втраченого військово-облікового документу. Натомість співробітники ТЦК не змогли знайти особову картку та справу позивача, внаслідок чого зробили висновок, що позивач не перебуває на військовому обліку і 14.08.2024р. склали відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення. Позивач стверджує, що повідомляв працівників ТЦК про те, що з 2001 року не змінював свого зареєстрованого місця проживання і перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , але у 2021 році втратив військово-обліковий документ, натомість 12.07.2024р. він оновив свої дані і з`явився до ТЦК для відновлення військово-облікового документа, але та обставина що співробітники ТЦК не можуть знайти матеріали особової справи позивача не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності. Натомість керівництво ІНФОРМАЦІЯ_3 проігнорувало клопотання позивача від 16.08.2024р. про закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і постановою №466 від 19.08.2024р., яка була винесена ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , на позивача було накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500 грн. Позивач стверджує, що відповідальність за втрату військово-облікового документу передбачена ст. 211 КУпАП, а на момент втрати такого документу не існувало ст. 210-1 КУпАП та не було передбачено ніяких строків для відновлення втраченого військово-облікового документу, а отже в діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Відповідач надав суду відзив, в якому заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у позові. В обґрунтування своєї позиції відповідач послався на те, що всупереч вимог Закону №3633-ХІ від 11.04.2024р. позивач у встановлений строк, в період з 16.05.2024р. по 16.07.2024р., не став на військовий облік за зареєстрованим місцем проживання та не звертався із заявою для отримання військово-облікового документу. При уточненні облікових даних було з`ясовано, що ОСОБА_1 не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 та не має військово-облікового документу, внаслідок чого відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, а за наслідками розгляду відповідного протоколу було винесено постанову №466 від 19.08.2024р. Провадження у справі здійснювалось з дотриманням вимог діючого законодавства, а оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а тому підлягає залишенню без змін.

28.08.2024р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку позовного провадження з особливостями, встановленими параграфом 2 глави 11 КАС України.

12.09.2024р. на адресу суду надійшов письмовий відзив відповідача, в якому викладено позиція відповідача та обґрунтування заперечень проти позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Додатково пояснила, що позивач з 16 років мав приписне посвідчення і перебував на обліку у Черкаському військкоматі, про що свідчить наявна у позивача копія картки призовника. Зауважила, що без приписного свідоцтва та військово-облікового документа позивач не зміг би вступити до на навчання до Черкаського комерційного технікуму, де він навчався і закінчив навчання 30.06.2001р. Військово-обліковий документ позивач втратив у 2021 році, але через відсутність змін у особистих даних він не звертався до військкомату. У зв`язку із змінами у законодавстві позивач вчасно оновив дані через додаток «Резерв +» і з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відновлення військово-облікового документа. Будь-яких обов`язків позивач не порушив, а тому наразі були відсутні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Представник відповідача Юхименко О.В., яка діє на підставі довіреності №13/2058 від 26.01.2024h/, заперечила проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Додатково пояснила, що позивач всупереч вимог законодавства не став вчасно на військовий облік і не мав військово-облікового документа, бо він його не отримував.

Заслухавши пояснення представників сторін справи, дослідивши надані учасниками справи суду докази, судом встановлену наступні обставини справи.

14.08.2024р. оператором відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 було складено протокол №466 про адміністративне правопорушення про те, що 14.08.2024р. о 14 год. 30 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлено, що ОСОБА_1 не має при собі військово-облікового документу військовозобов`язаного в силу його відсутності, що є правопорушенням, передбаченим ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

19.08.2024р. представником позивача було передано до ІНФОРМАЦІЯ_3 клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

19.08.2024р. ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 виніс постанову №466 про накладення на позивача штрафу в сумі 25 500 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Згідно вказаної постанови громадянин ОСОБА_1 , не маючи при собі військово-облікового документу військовозобов`язаного, порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р. №3543-ХІІ та а. 3 п. 10-1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений постановою КМУ №1487 від 30.12.2022р. Факт відсутності у ОСОБА_1 військового квитка чи тимчасового посвідчення підтверджується обліковими даними ІНФОРМАЦІЯ_3 та відомостями із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Копія оскаржуваної постанови була того ж дня вручена позивачу.

Не погоджуючись з правомірністю винесення постанови №466 від 19.08.2024р. позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

В той же час суд бере до уваги, що з огляду на засади презумпції невинуватості, позивач не зобов`язаний доводити свою невинуватість, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП суд виходить з наступного.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку із військовою агресією РФ проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено про загальну мобілізацію.

Період з моменту оголошення рішення про мобілізацію чи з моменту введення воєнного стану в Україні визначається як особливий період (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України №2232-ХІІ від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232), військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон,Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

18.05.2024р. набув чинності Закон України №3633-ІХ від 11.04.2024р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (далі Закон №3633), яким було запроваджено ряд істотних змін у правовідносинах, пов`язаних з військовим обліком та обов`язками військовозобов`язаних в особливий період.

Згідно з а. 4 пп. 1 п. 1 розділу ІІ Закону №3633 громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані. Зазначена норма закону кореспондується із змінами, внесеними Законом №3633 до Закону України №3543-ХІІ від 21.10.1993р. «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону №3543, в редакції від 18.05.2024р. (згідно із Законом №3633), під час мобілізації військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях. Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Аналогічний обов`язок передбачений і ч. 10 ст. 1 Закону №2232.

Частиною шостою статті 22 Закону №3543, в редакції від 18.05.2024р., передбачено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Згідно з п. 19 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022р., призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом. У Додатку 2 такого Порядку визначені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Правила військового обліку).

Пунктом 1 Правил військового обліку призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку, негайно повідомляти районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, відповідним підрозділам розвідувальних органів за місцем військового обліку про втрату військово-облікового документа.

Пунктом 10-1 Правил військового обліку передбачено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема:

- мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон;

- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Також пунктом 10-1 Правил військового обліку передбачено, що громадяни України, які були зняті з військового обліку у зв`язку з вибуттям за межі України на строк більше трьох місяців, зобов`язані протягом 30 днів з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024р. № 563 «Про внесення змін до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (Офіційний вісник України, 2024 р., № 49, ст. 2980) стати на військовий облік одним з таких способів:

- прибуття особисто до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

- шляхом подання заяви про взяття на військовий облік у довільній формі разом із відомостями, визначеними додатком 4 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та копії першої сторінки паспорта громадянина України для виїзду за кордон до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, яким такого громадянина України знято з військового обліку, через закордонну дипломатичну установу України.

Сукупний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що відповідні вимоги за своєю сутністю є засобом контролю належного виконання громадянами України військового обов`язку, до складу якого входить, зокрема, дотримання та виконання правил військового обліку, встановлених законодавством, а відповідальність за порушення відповідних правил передбачена ст.ст. 210, 210-1 КУпАП.

Диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (зокрема ст. 210-1 КУпАП) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ст. 235 КУпАП).

За обставинами справи судом встановлено, що підставою позову є заперечення позивачем вчинення ним діянь, за які настає відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Разом з тим, судом встановлено, що підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стала та обставина, що позивач станом на 14.08.2024р. не мав при собі військово-облікового документу в силу його відсутності, оскільки згідно облікових даних ІНФОРМАЦІЯ_3 та відомостей із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не підтверджується факт видачі позивачу військового квитка чи тимчасового посвідчення.

В контексті доводів сторони позивача, то суд звертає увагу, що громадяни України з моменту набрання чинності Законом №3633 мали протягом 60 днів виконати свій обов`язок щодо уточнення даних військового обліку. Натомість уточнення даних стосується тих осіб, які перебувають на військовому обліку, а тому такі особи мали актуалізувати свої облікові дані. У свою ж чергу особи, які не перебували на військовому обліку або щодо яких відсутні дані про їх перебування на військовому обліку мали протягом такого строку стати на військовий облік, що дало б змогу отримати військово-обліковий документ чи тимчасове посвідчення.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що позивач оновив свої дані у мобільному додатку «Резерв +» 12.07.2024р., внаслідок чого довідався, що він не перебуває на обліку і відповідна інформація потребує уточнення, про що свідчать надані позивачем скрін-шоти повідомлень мобільного за стосунку /а.с. 10/. Отримавши відповідне повідомлення позивач мав у строк до 17.07.2024р. вчинити дії, направлені на взяття його на військовий облік. Натомість відповідних дій не вчинив, а з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 для з`ясування питань щодо військового обліку лише 09.08.2024р. Отже станом на 14.08.2024р. позивач порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону №3543 та а. 3 п. 10-1 Правил військового обліку, внаслідок чого його притягнуто до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою із накладенням стягнення у виді штрафу.

Доводи сторони позивача щодо його перебування на військовому обліку суд відхиляє, оскільки такі доводи не підтверджуються відповідними належними та допустимим доказами. В цьому контексті суд зауважує, що надана позивачем облікова картка призовника не підтверджує факту взяття призовника на військовий облік та не містить будь-яких відомостей про ініціювання та завершеність процедури постановки на військовий облік. Також суд зауважує, що сам факт закінчення позивачем навчання 30.06.2001р. у Черкаському комерційному технікумі не свідчить про те, що позивачем було належним чином виконано обов`язок щодо постановки на військовий облік.

Отже стороною позивача не надано суду будь-яких доказів документування позивача військово-обліковим документом, а відтак доводи про наявність такого документу та його втрату є необґрунтованими.

Таким чином, оцінюючи обставини події, яка стала підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, з огляду на обсяг доказів, наявних в матеріалах справи №466 про адміністративне правопорушення, та обставини, викладені у письмових поясненнях позивача, суд доходить висновку про наявність достатньо обґрунтованих підстав і обставин, які у своїй сукупності свідчать, що позивачем було допущено порушення вимог законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, внаслідок чого його притягнуто до адміністративної відповідальності в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність ознак протиправної діяльності в діях уповноваженої посадової особи відповідача, які слугують належною правовою підставою для скасування оскаржуваної постанови, а доводи позивача про істотне порушення його прав під час процедури розгляду питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованими.

Разом з тим, статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися принципів адміністративних правовідносин, які, зокрема, закріплені у ч. 3 ст. 2 КАС України. За таких обставин, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний у своїй діяльності приймати рішення:

-на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

-безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо;

-з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

-пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

-з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

-своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Аналіз зазначеної норми, з огляду на зміст завдань КУпАП та соціальну і правову ознаки держави Україна, свідчить, що основною метою адміністративного стягнення є не караність правопорушень, а виховання правопорушника в дусі додержання вимог закону. Стягнення є засобом впливу на його свідомість, за допомогою якого особі подаються навички, які стимулюють добровільне свідоме виконання нею своїх обов`язків з метою реалізації виховного впливу та попередження вчинення правопорушень в майбутньому, стимулювання до правослухняної поведінки.

Судом встановлено, що вчиненню позивачем правопорушення передували його дії, направлені на належне виконання вимог Закону №3633. Зокрема, позивач 12.07.2024р. оновив свої дані у додатку «Резерв +», а також самостійно і в добровільному порядку зареєструвався до електронної черги для уточнення своїх даних у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначені обставини свідчать про схильність позивача до правомірної поведінки та його намагання належним чином виконати його військовий обов`язок. Аналіз та правова оцінка зазначених обставин свідчать, що вони мають бути враховані при визначенні виду адміністративного стягнення, яке підлягає застосуванню до позивача.

Натомість, відповідач на зазначене уваги не звернув, не дав оцінки наслідкам вчиненого правопорушення, не дослідив обставини, які сприяли виявленню правопорушення, персональні дані порушника, мотиви та мету вчинення порушення, а також обставини поведінки порушника, а тому поспішно прийняв рішення про накладення на позивача стягнення у вигляді штрафу в межах максимально можливого розміру санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

З урахуванням викладеного слід визнати, що відповідач під час розгляду цієї справи допустив порушення вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП про необхідність всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, що потягло постановлення рішення, яке не можна визнати цілком обґрунтованим.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або подання прокурора на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу або подання прокурора без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова підлягає зміні в частині розміру стягнення у виді штрафу та зменшення його до розміру 17 000 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.1, 7, 9, 33, 210-1, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 9, 20, 77, 241-246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити захід стягнення в межах санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, застосований до ОСОБА_1 відповідно до постанови №466 від 19.08.2024 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - визначивши суму штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 14 жовтня 2024 року.

Головуючий: В.М. Скляренко