Справа № 420/23978/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 30.07.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 08.07.2024 №28 про відмову ОСОБА_1 в призначені та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 01.07.2024;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 01.07.2024.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує з 01.07.2018 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 №1058-ІV. Поруч з цим, відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-ІV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Керуючись своїм правом та досягнувши 60-річного віку, 01.07.2024 позивач звернувся (через портал електронних послуг) до Відповідача 1 із заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки. Враховуючи принцип екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянуло вказану заяву та прийняло рішення від 08.07.2024 №28 про відмову в призначенні пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки при обрахунку пенсії позивача, оскільки позивачу вже була призначена пенсія за віком на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до Закону №1058-ІV та статті 13 Закону №1788-ХІІ. З урахуванням цього, на думку відповідача, пенсія позивача обчислена відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства. Позивач вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим усупереч положенням чинного законодавства, а тому його права підлягають захисту в судовому порядку, внаслідок чого ним подається цей позов до суду.

05.08.2024 ухвалою судді прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

14.08.2024 до суду надійшов (вх..№ЕС/33960/24) відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з проханням відмовити у задоволенні позову. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з 13.03.2013 по 31.03.2017 отримував пенсію по інвалідності за Законом №1058, а з 01.07.2018 вже отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 у відповідності до Закону №1058 (що не заперечується позивачем). Згідно з частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду від пенсіонера. При цьому враховується заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в абзаці 1 частини 1 статті 40 Закону №1058, та застосовується показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Відповідно до абзацу 2 пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV (y редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії) положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Разом із цим, статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (надалі - Закон №1788-XII) (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років) було передбачено призначення трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені законодавством. Згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами) переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяли на дату призначення пенсії. Також можуть, за наявності, надаватися додаткові документи, що не були подані при первинному призначенні пенсії або документи про обставини, що впливають на розмір пенсії. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може зараховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. 3 огляду на зазначене, позивачу в автоматичному режимі щороку проіндексовано пенсію за віком відповідно до Закону №1058 і застосовано показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався при обчисленні пенсії відповідно до Закону №1058 в розмірі 7994,47 грн., з урахуванням індексації пенсії, що була проведена з березня 2019 відповідно до ч. 2 ст. 42 ЗУ №1058 (Постанова КМУ №124 від 20.02.2019), з травня 2020 (Постанова КМУ №251 від 01.04.2020 року «Деякі підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році»), з березня 2021 (Постанова КМУ від 22.02.2021 №127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році») та з березня 2022 (Постанова КМУ від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи, щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році»). При вирішенні спірного питання слід розмежовувати «право на призначення пенсій» та «право на переведення пенсії» та враховувати, що право на призначення пенсії може бути використано лише один раз, яке особа самостійно та добровільно обирає при звернені до органів Пенсійного фонду з відповідною заявою. «Право на переведення пенсії» є похідним від «права на призначення пенсії» та може бути використане особою лише після використання «права на призначення пенсії» та лише за умови, що переведення буде здійснено на пенсію іншого її виду. Оскільки позивач вже отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону №1058, підстави для повторного призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та визначення її розміру з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, відсутні.

13.09.2024 до суду надійшов відзив (вх..№ЕС/42443/24) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з проханням відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Позивач з 01.07.2018 отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону №1058-IV. Відповідно до ст. 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Чинним законодавством передбачено застосування показника середньої заробітної плати за 2021-2023 р. виключно при зверненні за призначенням пенсії в 2024 році. Виняток є лише у разі, якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менше як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 Закону №1058 IV для призначення пенсії (за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії). Отже, вищевказаним рішенням позивачу було відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 на пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV, оскільки позивач з 01.07.2018 вже отримує пенсію за віком.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

На підставі звернення ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04.06.2018 рішенням №28 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.06.2018 йому з 01.07.2018 призначено пенсію за віком (а.с.35).

До цього позивач з 13.03.2013 по 31.03.2017 отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058 (а.с.21).

У вказаному рішенні №28 у графі «Умови призначення» зазначено: ЗУ №1058- IV, Прик.полож., п.2, ч.1; ЗУ №1788, ст..14 (Роботи підземні, професії за пост.№202(25)) (а.с.35).

01.07.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних підставах (по досягненню 60-ти років) відповідно до Закону №1058 та з проханням застосувати показник середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки.

Виходячи з принципу екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянуло вказану заяву та прийняло рішення від 08.07.2024 №28 про відмову в призначенні пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки при обрахунку пенсії позивача, оскільки позивачу 01.07.2018 вже була призначена пенсія за віком на пільгових умовах по Списку №1 (а.с.36).

Не погоджуючись із такими діями відповідача, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ за цим законом призначаються наступні види державних пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції на час призначення пенсії позивачці) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»№1058-ІV.

Статтею 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV передбачено такі види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Тобто, і Законом України «Про пенсійне забезпечення», і Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено такий вид пенсійних виплат як пенсія за віком.

Згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно абзацу другого пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Отже, дія Закону України «Про пенсійне забезпечення» поширюється на визначення права особи на пенсію, тоді як умови виплати цієї пенсії регулюються нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, враховуючи те, що пенсія позивачу за віком на пільгових умовах призначена (20.06.2018) під час дії Закону №1058, то твердження позивача про те, що йому призначено пенсію за іншим Законом, а не за Законом №1058, є безпідставними, оскільки такі доводи суперечать положенням п.2 Прикінцевих положень Закону №1058, яким чітко визначено, що пільгові пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Пенсійним органом в рішенні від 20.06.2018 про призначення пенсії ОСОБА_1 , зазначено, що пенсія призначається на умовах Закону №1058 з урахуванням положень Закону №1788.

Оскільки, положення ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на які посилається позивач, стосуються осіб, які вперше звернулися за призначенням пенсії за цим Законом, то суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, так як позивачу раніш вже була призначена пенсія за віком за нормами цього Закону.

Отже, оскільки, позивачу у 2018 році вже було призначено пенсію за віком (на пільгових умовах), то його повторна заява про призначення цього ж виду пенсії, хоч і на загальних підставах, є необґрунтованою, а тому суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, вирішуючи спірні відносини судом прийнято до уваги висновки Верховного Суду, які зроблені в подібних правовідносинах, у постанові від 27.06.2023 по справі №500/4392/22.

При цьому, суд визнає безпідставними посилання позивача на правову позицію, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 17.06.2021 у справі №336/7438/16-а, оскільки правовідносини, які розглядалися Верховним Судом у вказаній справі, не є тотожними правовідносинам у цій справі. Верховний Суд 17.06.2021 встановив, що позивачу з липня 2006 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся вперше у серпні 2016 року. В даній справі, що розглядається, встановлено, що ОСОБА_1 пенсія за Законом №1058 вперше була призначена 20.06.2018.

Також, враховуючи такі доводи позивача, суд вважає зазначити те, що у випадках застосування Верховним Судом різних підходів при вирішенні подібних спорів, застосуванню підлягають правові висновки, які зроблені Верховним Судом у часі пізніше.

Так, позивач, зокрема, посилається на постанову Верховного Суду від 17.06.2021 (справа №336/7438/16-а), натомість, в ЄДР наявні і інші судові рішення Верховного Суду, зокрема, постанова Верховного Суду від 06.12.2021 (справа №185/951/17), в якій Судом висловлено правову позицію, якій відповідають висновки суду першої інстанції у цій справі. Також, ухвалою Верховного Суду від 15.01.2024 (справа №160/7910/23) відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення суду першої на апеляційної інстанції, якими було відмовлено в задоволенні позову особі в подібних цій справі правовідносинах. У вказаній ухвалі Верховний Суд пославшись на правові висновки, які зроблені Верховним Судом у справі №185/1473/17 (постанова від 17.05.2021), зазначив про відсутність підстав для відступу від такої правової позиції.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов не може бути задоволений.

Відповідно до приписів ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 205, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49049, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.