Справа № 420/23384/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/23384/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Осіпова Ю.В. та Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року (суддя Попов В.Ф., м. Одеса, повний текст рішення складений 21.08.2024) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону, про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

24.07.2023 ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт - постанову Відділу про закінчення виконавчого провадження (ВП НОМЕР_1) від 19.06.2024;

- визнати протиправною бездіяльність Відділу щодо примусового виконання у повному обсязі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2023, у справі №420/15636/23, у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом, тобто невжиття заходів до нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" за період з 01.02.2015 по 28.02.2018, всього в розмірі 643156,39 грн.;

- зобов`язати Відділ вчинити певні дії, передбачені статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", до примусового виконання у повному обсязі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 у справі №420/15636/23, у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом, тобто вжити заходів до нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" за період з 01.02.2015 по 28.02.2018, всього в розмірі 643156,39 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

На думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позовної заяви про те, що Спеціалізована прокуратура лише частково виконала рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 по справі №420/15636/23. Зокрема з листа боржника від 17.05.2024 №21-4533вих24 вбачалося, що СП СО ПР нараховано додаткову грошову винагороду лише за січень 2015 року, тобто за один місяць. Проте боржником не було нараховано та виплачено щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі місячного грошового забезпечення за: лютий - грудень 2015 року, січень - грудень 2016 року, січень- грудень 2017 року та січень, лютий 2018 року.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження з повідомленням учасників справи відповідно до статті 287 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту Держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 18.04.2024 №420/15636/23, виданого Одеським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій за період з 31.01.2015 по 28.02.2018.

14.05.2024 головним державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

18.06.2024 до Міністерства юстиції України найшов лист від Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону з повідомленням про повне фактичне виконання рішення згідно з виконавчим документом, з наданням копії платіжної інструкції про перерахування стягувачу нарахованої грошової винагороди.

19.06.2024 державний виконавець, керуючись вимогами пункту 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження", на підставі листа Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 17.05.2024 №21-4533вих-24, прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 у зв`язку із фактичним виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 №420/15636/23.

Вважаючи, що Відділ примусового виконання рішень, в порушення частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", не здійснив заходів по перевірці виконання рішення суду у справі №420/15636/23, в результаті чого воно не є виконаним, оскільки нарахована та виплачена сума є значно меншою ніж передбачено Постановою №889, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні його позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова головного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 19.06.2024 є законною, обґрунтованою та такою, що винесена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Мотивуючи своє рішення суд зазначив, що рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, виконано, що підтверджується листом Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 17.06.2024 за вих. №21-4533вих-24, відповідною платіжною інструкцією на підтвердження фактичної виплати нарахованої ОСОБА_1 суми щомісячної додаткової грошової винагороди.

Також суд виснував, що у державного виконавця відсутній обов`язок здійснювати перевірку правильності нарахування сум на виконання рішення суду, оскільки це не є компетенцією виконавчої служби. Адже питання правильності проведених розрахунків може бути предметом іншого спору, за іншим позовом ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

При цьому, вжите законодавцем словосполучення "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

"У спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Так, статтею 129-1 Конституції України установлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення повинно бути виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

За позицією Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є одним із аспектів права на суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Отже, Законом №1404-VIII на державного виконавця покладено обов`язок перевіряти виконання рішення боржником.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 25.11.2020 у справі №554/10283/18.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений статтею 63 Закону №1404-VIII, відповідно до частини першої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

За приписами пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Щодо застосування у контексті спірних правовідносин пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, Верховний Суд сформулював правову позицію щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах у постанові від 21.08.2024 у справі №240/27324/23, у якій Суд з аналізу наведених норм права висновував, що виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.

Отже, за висновком Суду у вказаній справі, державний виконавець, закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення. Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного суду від 18.04.2024 у справі №420/15636/23 зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену Постановою №889, за період з 31.01.2015 по 28.02.2018.

Виконавче провадження з виконання згаданого судового рішення було закрито головним державним виконавцем 19.06.2024 відповідно до пункту 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону №1404-VIII на підставі листа боржника від 17.05.2024 №21-4533вих-24.

При цьому згадана постанова про закінчення ВП НОМЕР_1 не містить обставин, що достеменно свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення, тобто не є належним чином мотивована.

Ураховуючи, що зазначені обставини залишилися по за увагою суду першої інстанції, суд апеляційний суд, з метою офіційного з`ясування всіх обставин у справі, 02.10.2024 постановив ухвалу, якою витребував від відповідача лист Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 17.05.2024 №21-4533вих24, що став підставою для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 19.06.2024.

А також, на підтвердження тверджень Відділу примусового виконання рішень про виконання боржником у повному обсязі резолютивної частини рішення суду у справі №420/15636/23, зобов`язав його надати довідку про розмір виплаченої щомісячної додаткової грошової винагороди стягувачу за період з 01.05.2015 по 28.02.2018 з помісячним розписом розрахунку нарахованої винагороди за вказаний період.

07.10.2024 відповідач надав лист СП СО ПР від 17.05.2024 та повідомив, що довідка про розмір виплаченої щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 01.05.2015 по 28.02.2018 з помісячним розписом розрахунку нарахованої стягувачу у виконавчому провадженні НОМЕР_1 такої винагороди за вказаний період, в матеріалах виконавчого провадження відсутня.

З огляду на викладене колегія суддів змушена констатувати, що станом на день прийняття постанови про закриття ВП НОМЕР_1 у державного виконавця були відсутні докази про виконання судового рішення у справі №420/15636/23, а відтак, і підстав для застосування пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону №1404-VIII, оскільки згаданий лист прокуратури жодним чином не свідчить про повне виконання судового рішення боржником.

При цьому колегія суддів акцентує увагу, що рішенням суду у справі №420/15636/23 зобов`язано СП СО ПР нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену Постановою №889, за період з 31.01.2015 по 28.02.2018.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що боржник на виконання згаданого рішення суду здійснив нарахування боржнику 3888,19 грн. (розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням утриманих податків і зборів станом на 31.01.2015).

Наведене дає підстави стверджувати, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 у справі №420/15636/23, в частині за період з 01.03.2015 по 28.02.2018 не було виконано боржником.

Доказів протилежного в матеріалах справи відсутні та судом здобуто не було.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування як протиправної постанови державного виконавця від 19.06.2024 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1, як такої, що винесена відповідачем передчасно та за відсутності доказів, які б підтверджували факт належного повного виконання судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог, що стосується дій державного виконавця щодо нарахування та виплати боржнику 643156,39 грн., оскільки резолютивна частина рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 по справі №420/15636/23 такого не містить, і державний виконавець не наділений повноваженнями розраховувати суми, нарахування та виплату яких зобов`язано судом провести інший орган. Як зазначалося вище, на державного виконавця покладено обов`язок перевіряти виконання рішення боржником у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом №1404-VIII.

Резюмуючи все викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції усіх обставин справи знайшли часткове підтвердження під час апеляційного перегляду даної справи та є підставою для часткового скасування рішення суду з ухваленням нового у відповідній частині.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Ураховуючи те, що позивач/апелянт звільнений від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції не здійснює перерозподіл судових витрат.

Керуючись статтями 272, 287, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року - скасувати в частині відмови у задоволенні адміністративного позову про визнання протиправним та скасування індивідуального акту - постанови про закінчення виконавчого провадження (ВП НОМЕР_1) від 19.06.2024 та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. від 19.06.2024 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя Ю.В.Осіпов

Суддя І.О.Турецька