Справа № 381/1087/24
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 381/1087/24 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Аліменка В.О., Бужак Н.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2024 року (розглянута у порядку письмового провадження, м. Фастів, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Інспектор 2 взводу 1 роти 1 бат управління патрульної поліції в Чернігівській області старший лейтенант поліції Гунько Віталій Сергійович про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення до відповідача Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції.

В позові посилається на те, що постановою серії ЕНА №155115 в справі про адміністративне правопорушення, інспектором 2 взводу 1 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Гунько В.С. , 29 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 гривень.

Оскаржувану постанову було винесено на підставі, нібито порушення позивачем вимог п. 21.11.б Правил дорожнього руху України, а саме за текстом постанови, порушення правил перевезення дітей, що не досягли 12 років без ременя безпеки.

Не погоджуючись зі складеною постановою про адміністративне правопорушення, позивач зауважила про це поліцейському, наголошувала на відсутності складу будь якого правопорушення у своїх діях, відсутність обставин, на які посилався поліцейський при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Матеріали справи не містили жодних доказів, що зріст дитини, яку перевозили в автомобілі, складав менше 145 см, зокрема результатів вимірювання тощо, не зазначено анкетних даних дитини та вік.

Позивач звертає увагу суду на те, що транспортний засіб, у якому вона знаходилася був зупинений поліцейським безпідставно, оскільки останньою не було допущено будь яких порушень ПДР, позивач, як особа, яку було притягнуто до адміністративної відповідальності, не була повідомлена про причини такої зупинки.

Постанова серії ЕНА №2130214 від 12.05.2024 року не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків, показання технічних приладів та засобів, тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП.

Просить суд постанову серії ЕНА №155115 від 29.02.2024 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 10 ст. 121 КУпАП та накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 510 гривень скасувати, у зв`язку з відсутністю в діях складу правопорушення.

11.03.2024 позивач ОСОБА_1 до канцелярії суду першої інстанції подала заяву про уточнення позовних вимог, де просила визнати протиправною та скасувати постанову інспектора про притягнення її до адміністративної відповідальності, а також, закрити провадження у справі та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у сумі 605,60 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Постанову серії ЕНА №1555115 від 29.02.2024 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 10 ст. 121 КУпАП та накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 штрафу у розмірі 510 гривень скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити, у зв`язку з відсутністю в діях складу правопорушення.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що 29 лютого 2024 року інспектором 2 взводу 1 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області старшого лейтенанта поліції Гунько В.С. було складено Постанову на ОСОБА_1 , якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП (перевезення дитини зростом до 145 см у транспортному засобі без використання дитячої утримуючої системи, яка дає змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу, чим порушив п. 21.11.б ПДР) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 гривень, що підтверджується постановою серії ЕНА №1555115 від 29.02.2024 року (а.с.15).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 після укладення шлюбу з ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с.12).

Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Так, предметом розгляду у даній справі є постанова поліцейського про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне сфері забезпечення зафіксованого не в автоматичному режимі за ч. 10 ст. 121 КУпАП.

29.02.2024 року о 21 год. 71 хв. на а/б Київ-Чернігів-Н.Яриловичі, с.Кіпті, Чернігівської обл., 97 км, поліцейськими було зупинено транспортний засіб марки Kia Sportage, номерний знак НОМЕР_2 , яким керувала позивач.

Зупинка транспортного засобу позивача була зумовлена проїздом через ДСПП стаціонарний пост патрульної поліції; де службу несуть різні державні органи, такі як Збройні Сили, Держспецтрансслужба, Національна гвардія, Держприкордонслужба, Національна поліція, СБУ, ДФС, ДМС, ДСНС, та здійснювалась у відповідності до Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року Nє 1456 та Порядку встановлення особливого режиму в?їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року № 1455.

Після зупинки транспортного засобу, поліцейський підійшов до водійки, представився, повідомили причину звернення, а саме - перевірка документів, та пред?явили законну вимогу відповідно до п. 2.4 а) ПДР надати для перевірки.. документи, зазначені у п. 2.1 ПДР.

Також, після зупинки транспортного засобу поліцейськими було виявлено, що в транспортному засобі перебуває дитина, зріст якої був менше 150 см, яку водійка перевозила на задньому сидінні транспортного засобу без використання дитячих, утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу, чим порушила вимоги п. 21.11 б) ПДР.

ОСОБА_1 було повідомлено, що за вчинене нею правопорушення передбачена адміністративна відповідальність.

В подальшому за вищезазначене відносно позивача поліцейським було розглянути адміністративну справу та винесено оскаржувану постанову серії серії ЕНА №1555115 від 29.02.2024 року.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст. 286 КАС України.

Щодо правомірності винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення від 29.02.2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 10 ст. 121 КпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу в сумі 510, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (стаття 68 Конституції України).

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

На підставі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метоюдотримання правил дорожнього руху.

Згідно з п.1.1.Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремихвплів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган (п.1.5 ПДР України).

Згідно з п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.3 ПДР передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну. стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; ...».

Предметом розгляду адміністративної справи було вчинене позивачем адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього. руху. зафіксованого не в автоматичному режимі за ч. 10 ст. 121 КУпА.

Частиною 10 ст.121 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил перевезення дітей.

В свою чергу п.п.«б» п.21.11 ПДР України забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 150 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда, крім: транспортних засобів, що здійснюють регулярні, регулярні спеціальні та нерегулярні пасажирські автобусні перевезення, за умови дотримання встановлених цими Правилами обмежень швидкості руху; спеціалізованих санітарних автомобілів бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, оперативних транспортних засобів Міноборони, МВС, Національної поліції, ДСНС, Держприкордонслужби, Служби безпеки, Управління державної охорони під час виконання ними невідкладного службового завдання.

Відповідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 10 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як передбачено ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч.ч.3-4 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайта в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Щодо правомірності зупинки транспортного засобу та перевірки документів, колегія суддів зазначає насутпне.

Так, на даний час в Україні діє воєнний стан, у зв?язку з чим повноваження поліцейських розширені, про що внесені зміни на законодавчому рівні.

Указом Президента України Nє64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України Nє 49/2024 від 05.14.2024 року, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року Nє 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", , затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року Nє 2102-1X (зі змінами, внесеними Указом від 05 лютого 2024 року Nє 49/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2023 року Nє 3564-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного

Стаття 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що основними повноваженнями патрульної поліції є, зокрема, виявлення припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожного руху та контроль за дотриманням Правил дорожного руху його учасниками.

Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.

Крім того, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України Nє 389-VIII від 12.05.2015 року «Про правовий режим воєнного стану».

Порядок встановлення особливого режиму в?їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2021 року №1455 (далі - Порядок №1455), визначає процедуру встановлення заходів особливого режиму в?їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або її окремих місцевостях, де введено воєнний стан (далі - особливий режим), що здійснюються військовим командуванням разом з військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Згідно з п.п. 1 п. 20 Порядку Nє1455, заходи з контролю в?їзду/виїзду на блокпостах включають: перевірку документів, що посвідчують підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; перевірку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу (документів на транспортний засіб, документів на вантаж, дорожнього листа тощо); проведення огляду транспортного засобу та вантажу (товару) щодо відповідності документам на вантаж (товар); затримання осіб, транспортних засобів, вантажу (товару), проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів; тимчасове обмеження (заборону) руху транспортних засобів та осіб.

Згідно п. 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року Nє1456 (далі Порядок Nє1456), право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам

Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Відповідно до п.10 Порядку Nє1456 уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в?їзду-виїзду.

Враховуючи, те, що 24 лютого 2022 року Указом Президента України Nє64/2022 від 24.02.2022 на території України було введено воєнний стан, у зв?язку з цим відбулась зміна повноважень та обов?язків поліцейських, зокрема управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, а тому дії поліцейських, зокрема щодо зупинки транспортних засобів, перевірки документів, є цілком законними та жодним чином не суперечать чинному законодавству.

Відтак, аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що під час дії особливого режиму особовий склад Національної поліції, який переданий у підпорядкування коменданту, на блокпостах продовжує виконання своїх завдань відповідно до призначення та специфіки діяльності.

Так, 29.02.2024 року о 21 год. 11 хв. на а/д М-01 Київ-Чернігів-Н. Яриловичі, с. Кіпті, Чернігівської обл., 97 км, поліцейськими було зупинено транспортний засіб марки Kia Sportage, номерний знак НОМЕР_3 , яким керувала Позивач. Особу останньої було встановлено за посвідченням водія, яке було водій надала полцейським. Згідно інформації з посвідчення водія, документ був виданий ОСОБА_1 .

Зупинка транспортного засобу позивача була зумовлена проїздом через ДСПП стаціонарний пост патрульної поліції, де службу несуть різні державні органи, такі як Збройні Сили, Держспецтрансслужба, Національна гвардія, Держприкордонслужба, Національна поліція, СБУ, ДФС, ДМС, ДСНС тощо.

Після зупинки транспортного засобу, поліцейський підійшов до водія, представився, повідомив причину зупинки, та відповідно до п. 2,4 а) ПДР попросив надати для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР.

Також, після зупинки транспортного засобу, поліцейськими було виявлено, що в транспортному засобі перебуває дитина, зріст якої був менше 150 см, яку водій перевозила на задньому сидінні транспортного засобу без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу, чим порушила вимоги п. 21.11 б) ПДР.

Водію було повідомлено, що за вчинене нею правопорушення передбачена адміністративна відповідальність. В подальшому за вказане порушення Правил дорожнього руху, а саме п. 21.11 б) ПДР відносно позивача було винесено оскаржувану постанову серії ЕНА Nє 1555115 від 29.02.2024 року.

Щодо змісту постанови серії ЕНА № 1555115 від 29.02.2024 року вбачається, що: 29.02.2024 року о 21 год. 11 хв. дорогою М01, 97 км, водій перевозив дитину зростом до 150 см., у транспортному засобі без використання дитячої утримуючої системи, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу, чим порушив п. 21.11 б) ПДР.

Згідно п. 21.11 б) ПДР забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 150 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

Таким чином, позивач вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.10 ст. 121 КУпАП, а саме: порушення правил перевезеннядітей, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів звертає увагу на надані пояснення представника відповідача, а саме на те, що у п. 5 (в частині суть та обставини правопорушення) під час винесення оскаржуваної постанови, було допущено технічну описку, а саме замість « 150 см», вказано « 145 см». Зазначена помилка є саме технічною опискою, адже поліцейським під час спілкування з Позивачкою повідомляв останній, що зросту в 145 см не достатньо для перевезення дитини без використання дитячих утримуючих систем, що свідчить про вірне встановлення останнім всіх обставив справи.

Окрім зазначеного відповідачем надано пояснення, що на основі написаного рапорту інспектора взводу 2 роти Nє 1 Гунька В.С. , описку було виправлено та завірено печаткою відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП. Вважаємо, що цей факт не впливає на суть вчиненого правопорушення та його кваліфікацію, і не може бути підставою для задоволення позову, оскільки копія виправленої постанови направляється на адресу Позивача разом з відзивом.

Враховуючи фактичні обставини цієї справи, окремі недоліки оформлення постанови у справі про адміністративні правопорушення не можуть розглядатись як підстава для її скасування, адже зі змісту постанови серії ЕНА № 1555115 від 29.02.2024 року вбачається суть порушення, а також наявні усі обов?язкові відомості вчиненого правопорушення, що в свою чергу відповідає правовій позиції, викладеній в ухвалі КААС № 751/10448/16-а.

Аналогічна правова позиція викладено у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі Nє 537/1214/17 та від 24 грудня 2019 року у справі Nє 459/1801/17.

Суд першої інстанції задовольняючі позовні вимоги позивача виходив з того, що порушення з поку позивача не доведене, оскільки в матеріалах справи від сутні докази, які б пітверджували зріст дитини, яку перевозила в транспортному засобі позивач.

Так,в оскаржуваній постанові, зазначено, що відео з п/в (портативний відео реєстратор) N470972 (відео було надане на DVD-диску до суду та знаходиться в матеріалах справи), що є технічним засобом, за допомогою якого було здійснено фіксацію обставин справи.

Проте, колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції передчасним, оскільки належним чином не досліджено наданий відповідачем відеозапис з нагрудної камери, та зазначає наступне.

Згідно ст. 251 КУпАП (Докази) доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган. (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному. транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей, і документів, а також іншими документами.

Можливість та порядок, використання органами національної поліції технічних засобів, що мають функцію фото- і відсозйомки закріпленне у ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Дана стаття дозволяє поліцейському використовувати інформацію, отриману, зокрема, із відеотехніки з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху, в тому числі і відеозаписи, отримані із відео реєстратора поліцейського.

Також, порядок використання портативних відеореєстраторів працівниками органів поліції визначається «Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затверджену наказом МВС України від 18.12.2018 N 1026.

Згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» (Застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення) поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп?яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. (абзац 7 ч. 1 ст. 40).

Таким чином, дана стаття дозволяє поліцейському використовувати інформацію, отриману, зокрема, із відеотехніки з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху, в тому числі і відеозаписи, отримані із відео реєстратора поліцейського.

Так, в пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено: відео з п/в (портативний відео реєстратор) Nє 470972 (відео додається), що є технічним засобом, за допомогою якого було здійснено фіксацію обставин справи.

Як вбачається із відеозапису з портативного відеореєстратора поліцейського, інспектором патрульної поліції під час несення служби на ДСПІ Кіпті, був зупинений транспортний засіб марки Kia Sportage, номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням Позивача. Після зупинки транспортного засобу водійці було повідомлено про причину зупинки, а саме для перевірки документів під час проїзду через блок-пост та пред?явлено законну вимогу відповідно до п. 2.4 а) ПДР надати для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем- ОСОБА_1 інспектору було надане посвідчення водія на прізвище « ОСОБА_1 ». На підставі чого, інспектором було складено оскаржувану постанову на дівоче прізвище останньої.

Поліцейські під час складання адміністративних матеріалів вносить інформацію про особу правопорушника з отриманих від особи документів, при цьому здійснюючі перевірку їх справжності за допомогою бази даних Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» (далі - ІКС «ІПНП»). У зв?язку з тим, що Позивач не отримувала посвідчення водія на нове прізвище, в базі даних ІКС «ІПНП» відсутня інформація про зміни. Враховуючи наведене, вважаємо, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення є обґрунтована та прийнята у відповідності до положень чинного законодавства.

Аналогічна позиція викладена у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024 у справі Nє 308/17069/23.

Відеозаписом зафіксовано, як під час спілкування інспектор звернув увагу, що на задньому сидінні автомобіля знаходиться малолітня дитина, яка не перебуває в дитячій утримуючій системі. На питання інспектора про зріст

Позивач повідомила, що дитина має зріст 145 см. Інспектор повідомив Позивачу, що дитину з таким зростом перевозити без використання дитячих утримуючих систем - заборонено. Після чого, гр. ОСОБА_1 заявила, що дитина має зріст понад 145 см. У зв?язку з чим, інспектором було прийнято рішення, перевірити інформацію надану позивачем.

Не відповідають дійсності та спростовуються наявним відеозаписом, твердження Позивача, що її дитина має зріст 146 см та інспектором не було здійснено вимірювання зросту дитини.

Так, з відеозапису вбачається, як інспектор, з дозволу Позивача здійснив вимірювання її дитини за допомогою вимірювальної рулетки та встановив, що зріст дитини складає менше 145 см, а саме фактичний зріст дитини складає орієнтовно 130 см. Тобто, інспектором достовірно встановлено, що дитина не досягла зросту, при якому її дозволено перевозити без використання дитячих утримуючих систем.

Крім того, посилання позивача на те, що зріст її дитини складає 146 см, не позбавляє її відповідальності, адже, згідно п. 21.11 ПДР заборонено перевозити дітей, зріст яких менше 150 см.

Перевезення дітей в авто вимагає особливої уваги від водія, оскільки для існують обмеження та необхідні додаткові засоби безпеки.

Обмеження по зросту до 150 см існує тому, що фіксація дитини такого зросту стаціонарними ременями без застосування спеціальних засобів безпеки автоматично підвищує небезпеку завдання дитині травми навіть при безпечних маневрах. Як показує статистика, перевезення дітей зі спеціальними засобами знижує ризик травм і загибелі під час ДТП на 50%. Тому для безпечного перевезення дитини в авто обов`язково повинні бути присутні утримуючі системи, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки.

Отже, наявні відеоматеріали підтверджують факт порушення позивачем вимог п. 21.11 б) Правил дорожнього руху, що стало достатньою і належною підставою для винесення оскаржуваної постанови

Ta притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 10 ст. 121 КУпАП.

Щодо твердження позивача про порушення інспектором порядку розгляду справи та нехтування її правами, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з відеозапису вбачається, що поліцейським була дотримана передбачена законодавством процедура розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. позивачу було повідомлено про суть вчиненого нею правопорушення. До початку винесення постанови поліцейський, який проводив розгляд справи, оголосив про початок розгляду справи та ознайомив Позивача з правами, якими користується особа, стосовно якої проводиться розгляд справи та жодним чином не перешкоджав водієві у реалізації вказаних прав, про що Позивач у п.8 оскаржуваної постанови поставила власний підпис. Крім того, будь-яких клопотань від Позивача не надходило.

Згідно чинного законодавства, поліцейський лише ознайомлює особу із її правами, однак, виключно правопорушник вирішує, чи скористається він своїми правами і яким саме чином.

Щодо посилання позивача на п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року Nє 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті», то воно є безпідставним, оскільки відповідні вимоги стосуються постанов, прийнятих саме судами під час розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі Nє 524/9162/16-а.

Окрім зазначеного вище ніякого відношення до обставин справи є посилання позивача, що інспектором не надані будь-які відомості та відповідні документи щодо використання лазерного вимірювача швидкості TruCam II LTI 20/20.

Колегія суддів зазначає, що вказаний технічний пристрій використовується для вимірювання швидкості транспортних засобів метою виявлення порушень швидкісного режиму та під час притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП не використовувався.

Згідно ст. 251 КУпАП (Докази) доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган. (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному. транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей, і документів, а також іншими документами.

Відповідно до змісту ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також, положення КАС України регламентують вимоги до доказів. Так, доказ повинен бути: належним - таким, який містять інформацію щодо предмета доказування; допустимим - одержаний без порушення порядку, встановленого законом, достовірним - на підставі якого кожна встановити дійсні обставини справи, достатнім - таким, що дає змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаиису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підставі зазначеного, колегія суддів зазначає, що відеозапис отриманий з додержанням законодавчих вимог, фіксує обставини вчинення правопорушення (час, дату, місце, особує яка вчинила та розгляду поліцейським. справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, зазначає, що відеозаписом зафіксований повний розгляд адміністравтиної справи, працівник поліції представився, пояснив причини зупинки ТЗ, роз`яснив позивачу його права, вказав на порушення, оглянув документи на місці, біля авто позивача склав постанову, яку вручив позивачу та роз`яснив порядок і строк її оскарження. При цьому, позивач не заявив жодного клопотання, не подав жодного заперечення, розписався в постанові, отримав її примірник та поїхав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

При розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП та п. 10 Розділу 3 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 року № 1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів вважає, що даний доказ відповідає всім законодавчим вимогам.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з відеозапису, зробленого за допомогою портативного відеореєстратора поліцейського вбачається, що інспектором патрульної поліцій під час несення служби на ДСПП Кіпті, був зупинений транспортний засіб марки Kia Sportage номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням позивача. Після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 було повідомлено про причину зупинки, а саме для перевірки документів під час проїзду через через ДСПП стаціонарний пост патрульної поліції та пред?явлено законну вимогу відповідно до п. 2.4 а) ПДР надати для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР.

Відеозаписом зафіксовано, як під час спілкування інспектор звернув увагу, що на задньому сидінні автомобіля знаходиться малолітня дитина, яка не перебуває в дитячій утримуючій системі. На питання інспектора про зріст дитини, позивач повідомила, що дитина має зріст I45 см. Інспектор повідомив позивачу, що дитину з таким ростом перевозити без використання дитячих утримуючих систем - заборонено. Після чого, гр. ОСОБА_1 заявила, що дитина має зріст понад 145 см. У зв?язку з чим, інспектором було прийнято рішення, перевірити твердження останньої.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що з відеозапису чітко вбачається, як інспектор, з дозволу позивача здійснив вимірювання її дитини за допомогою вимірювальної рулетни та встановив, що зріст дитини складає менше 150 см., а саме фактичний зріст дитини складає 130 см.

Окрім зазначеного, з відеозапису вбачається, що позивач бачить реальний зріст дитини та намагається тиснути наполіцейського, вмовляючи його не притягувати її до адміністратиіної відповідальності.

З наданих додаткових пояснень та доказів відповідача встановлено, що вимірювання зросту дитини проводилося вимірювальною; рулеткою, якою поліцейські користуються для замірів - великогабаритного ранспорту та точного фіксування місць ДТП. При цьому відповідно до Переліку категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України N 374 від 04.06.2015, такий засіб вимірювання просторових парамстрів фізичних об?єктів як рулетка не підлягає періодичній повірші чи - сертифікації.

Також, з даного відеозапису чітко вбачається, що зріст дитини не відповідає вимогам ПДР.

Такк, згідно технічних характеристик транспортного, яким керувала позивач, висота автомобіля Kia Sportage становить 163,5 см., дитина, яка вийшла з транспортного засобу, при зрості 150 см. повинна була бути майже на рівні з дахом автомобіля. В той же час, з відеозапису вбачається зовсім протилежне.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інтанції належним чином не було досліджено обставини та матеріали справи, якими підтверджується порушення позивачки.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що з відеозапису та позовної заяви встновлено, що позивачкою самостійно було зазначено, що зріст дитини 145-146 см.

Таким чином, позивач сама підтвердила, що зріст її дитини не відповідає чинним вимогам.

При цьому, суд першої інстанції в супереч чинному законодавству, не беручи до уваги наявні докази та зміст позовної заяви, будує свій висновок на окремих поясненнях позивача, які на нашу думку, були долучені до справи з порушенням процесуального законодавства.

Отже, зазначені вище пояснення позивача не відповідають вимогам щодо змісту процесуальних документів, встановлених КАС України, а отже не повинні були братися судом першої інстанції до уваги.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів з приводу порушень інспектором поліції прав позивача під час складання постанови про притягнення до адмінвідповідальності. Відсутність факту правопорушення, позивач доводить своїми ж поясненнями. Натомість, відповідач, в порядку ч.2 ст. 77 КАС України, надав докази своїх заперечень. Зокрема, відео фіксація, яка була вчинена під час вчинення правопорушення та в процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення, підтверджує факт правопорушення, підтверджує відсутність жодних зауважень чи клопотань з боку позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повному об`ємі досліджено матеріали справи та належним чином не надано оцінки доказам відповідача.

Та з системного аналізу норм чинного законодавства України колегія суддів прийшла до висновку про те, що поліцейський взводу № 2 роти № 1 БУШІ в Чернігівській області ДПП Гунько Віталій Сергійович, під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 та винесення постанови серії ЕНА № 1555115 від 29.02.2024 року діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, а винесена постанова повністю відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до не правильного висновку щодо задоволення позовних вимог, а тому постанова суду першої інстанції має бути скасована з постановленням нової про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2024 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 243, 250, 251, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задоволити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2024 року - скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Інспектор 2 взводу 1 роти 1 бат управління патрульної поліції в Чернігівській області старший лейтенант поліції Гунько Віталій Сергійович про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: В.О. Аліменко

Н.П. Бужак