Справа № 160/20798/24
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 жовтня 2024 рокуСправа №160/20798/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду адміністративній справі №160/20798/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-1), Державної судової адміністрації України (далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі - третя особа), в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи на посаді, щомісячної надбавки за вислугу років за період з 01.01.2021 до 31.12.2021 включно, виходячи з встановленого на 01.01.2021 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2270,00 грн; за період з 01.01.2022 до 31.12.2022 включно, виходячи з встановленого на 01.01.2022 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2481,00 грн; за період з 01.01.2023 до 30.12.2023 включно, виходячи з встановленого на 01.01.2023 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2684,00 грн та за період з 01.01.2024 до 31.05.2024 включно, виходячи з встановленого на 01.01.2024 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 3028 грн;

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи на посаді, щомісячної надбавки за вислугу років за період з 01.01.2021 до 31.12.2021 включно, виходячи з встановленого на 01.01.2021 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2270,00 грн; за період з 01.01.2022 до 31.12.2022 включно, виходячи з встановленого на 01.01.2022 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2481,00 грн; за період з 01.01.2023 до 30.12.2023 включно, виходячи з встановленого на 01.01.2023 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2684,00 грн та за період з 01.01.2024 до 31.05.2024 року включно, виходячи з встановленого на 01.01.2024 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 3028,00 грн;

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи на посаді, щомісячної надбавки за вислугу років, за період з 01.01.2021 до 31.05.2024 включно, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 грн;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи на посаді, щомісячної надбавки за вислугу років та на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за період з 01.01.2021 до 31.03.2024 включно, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, обчисливши її розмір за 2021 рік виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2021 у розмірі 2270 грн, за 2022 рік виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 у розмірі 2481,00 грн, за 2023 рік виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2023 у розмірі 2684,00 грн та за період з 01.01.2024 до 31.05.2024 включно, виходячи з встановленого на 01.01.2024 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 3028,00 грн, з урахуванням виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач є суддею та отримує суддівську винагороду, розраховану, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021 в сумі 2102,00 грн. Позивач зазначає, що приписами ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Позивач вказує, що положення закону щодо запровадження величини «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» не відповідають нормам Конституції України та нормам спеціального Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а тому не може бути застосоване до визначення розміру виплати суддівської винагороди в 2021-2024 роках. На переконання позивача, дії відповідача є протиправними, такими, що порушують його право як працюючого судді на отримання суддівської винагороди у розмірі, визначеному Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якого зазначено, що строк звернення до суду стосовно належної позивачеві суддівської винагороди ним не пропущений. У даному випадку про те, що суддівська винагорода виплачується не у належному розмірі позивач дізнавався кожного місяця, отримуючи відповідні виплати та розрахункові листки. Проте, зважаючи на складний для держави час, пов`язаний спочатку з введенням карантину, та у подальшому з широкомасштабним військовим вторгненням рф, мав сподівання на те, що порушення його прав на отримання належної винагороди за відпрацьований час, що має ознаки триваючого, відповідачі припинять та виплатять належну суму суддівської винагороди у повному обсязі без звернення до суду. До 19.07.2022 строк звернення до суду із позовом про заробітну плату не був обмежений строком. Верховний Суд у постанові від 17.11.2021 у справі №554/10413/15-А зазначив, що триваюче правопорушення повинне бути припинено та усунуто на майбутнє. З огляду на це, строку звернення до суду не застосовується до вимог, спрямованих на захист від триваючого порушення. В умовах запровадження з 24.02.2022 воєнного стану та триваючих на території України бойових дій суди здійснювали свою діяльність у періоди відсутності електроенергії, через загрозу ракетних обстрілів у регіоні де працює позивач кожного дня оголошується повітряна тривога, що змушує перебувати в укриттях, також у зв`язку з повномасштабним вторгненням була змінена підсудність судів Донецької, Харківської, Луганської областей та передача їх до підсудності Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, що призвело до суттєвого збільшення навантаження. Наявність карантину, обставин наслідків воєнного стану, загроза ракетних обстрілів, надмірне судове навантаження, щоденне оголошення повітряних тривог мали значний вплив у тому числі на особисте життя позивача, у тому числі і своєчасне звернення до суду за захистом своїх особистих прав.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2024 відкрито провадження в адміністративній справі №160/20798/24, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.08.2024.

12.08.2024 до суду надійшов відзив Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на позовну заяву, в якому останнє заперечує проти задоволення позовних вимог, та просить суд відмовити у задоволенні позову. Клопотав про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника. Відповідач зазначив, що вважає пропущеним позивачем строк звернення до суду, оскільки до спірних правовідносин підлягає застосуванню строку, передбачений приписами ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є спеціальною нормою.

Вирішуючи заявлене позивачем клопотання, суд враховує, що законодавець при внесенні змін до ст. 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку звернення до суду з трудовим спором, залишив незмінним положення ст. 238 КЗпП України.

Так, відповідно до ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується, та забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом.

Окремо суд зазначає, що застосування строків звернення до суду не може слугувати меті відмови у доступі до суду.

Так, одним із елементів права на суд є право на доступ до суду, який означає, що особа повинна мати можливість подати справу на розгляд, а суд повинен розглянути її без зайвих та неналежних правових чи практичних перешкод. Таке право покладає на державу як негативний обов`язок, - тобто утриматися від створення неналежних процесуальних перешкод для доступу до суду, - так і позитивний, тобто забезпечити практичний та ефективний доступ до суду.

Держави користуються певною свободою розсуду у сфері регулювання права на доступ до суду, яке залежить як від потреб і ресурсів суспільства, так і від конкретних осіб.

Безпосередньо доктрина обмежень на право доступу до суду була сформульована Судом у справі «Ашингдейн проти Об`єднаного Королівства» (28.05.1985), згідно якої такі обмеження, для того, щоб відповідати вимогам частини 1 статті 6 Конвенції мають: переслідувати правомірну мету, і не порушувати саму сутність права.

Відповідні принципи Суд виклав таким чином:

а) право на доступ до суду, гарантоване частиною 1 статті 6, не є абсолютним і може бути обмежене. Це дозволяє сама суть цього права, позаяк право на доступ до суду «за своєю природою вимагає регулювання державою - регулювання, що може різнитися залежно від часу та місця і відповідно до потреб і ресурсів суспільства та особи»;

б) при встановленні таких обмежень Договірні держави користуються певною свободою розсуду, однак, остаточне вирішення того, чи було дотримано вимог Конвенції залишається за Судом. Він має впевнитися, що встановлені обмеження не порушують чи зменшують доступ, що залишився особі таким чином, що завдають шкоду самій суті права;

в) більше того, обмеження не буде сумісним із частиною 1 статті 6, якщо воно не має правомірної мети і коли відсутнє пропорційне співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою.

Наведені принципи визначають процес, що є невід`ємною частиною завдання суду відповідно до Конвенції, визначення справедливої рівноваги між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту фундаментальних прав особи.

При цьому, суд враховує доводи позивача, що обумовили пропуск строку звернення до суду необхідністю виконання посадових обов`язків, понадмірне навантаження, перевагу виконання посадових обов`язків перед особистими через виконання присяги судді.

З огляду на викладене, суд зазначає про наявність суперечливості законодавства, зокрема ст. ст. 233 та 238 КЗпП України, об`єктивність заявлених позивачем причин пропуску строку звернення до суду, незначний пропуск строку по окремих періодах виплат, враховуючи обов`язок суду забезпечити доступ до правосуддя, як гарантоване Конституцією України право, та з метою забезпечення позивачу права на доступ до суду визнає поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновлюючи такий строк.

Керуючись ст. ст. 6, 122, 123, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду адміністративній справі №160/20798/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя Р.З. Голобутовський