Справа № 175/7576/24
Суддя: Васюченко О. Г.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 175/7576/24
провадження 2-а/175/45/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Васюченко О.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у смт. Слобожанське адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження та стягнення витрат,

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2024 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження та стягнення витрат.

В своєму позові позивач просила дії поліцейської 1 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Запорізькій області ДПП старшого сержанта поліції ОСОБА_2 щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 10.05.2024 серії ЕНА №2110324 визнати неправомірними та протиправними, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 10.05.2024 серії ЕНА №2110324, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по ч. 2 ст. 122 КУпАП в розмірі 510,00 грн. (п`ятсот десяти гривень) - визнання протиправною, нечинною та скасувати, провадження по адміністративній справі - закрити, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КУпАП в зв`язку з відсутністю в моїх діях складу адміністративного правопорушення, судові витрати покласти на Відповідача, стягнути з Відповідача понесені Позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень) та винести окрему ухвалу суду щодо вжиття Відповідачем заходів усунення причин і умов, які сприяли скасуванню оскаржуваної постанови, а саме проведення відносно ОСОБА_2 службового розслідування за дисциплінарний проступок, що виявився у невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського.

Ухвалою від 29 травня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача надав до суду відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 10.05.2024 року о 08:52 години, поліцейським 1 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Запорізькій області ДПП старшим сержантом поліції ОСОБА_2 було складено та винесено, на ім`я ОСОБА_1 , постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 10.05.2024 серії ЕНА №2110324. Вказаною постановою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення й накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510,00 (п`ятсот десять) гривень.

Прийняту постанову позивач вважає незаконною та необґрунтованою, яка не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та із грубими порушеннями чинного законодавства, та такою що підлягає скасуванню.

Як зазначає позивач в своєму позові, 10.05.2024 року вона приблизно о 9 годині ранку, керуючи транспортним засобом Chevrolet Bolt EV державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався в м. Запоріжжі по вулиці Гребельна в бік мосту «Дніпровська ГЕС», а саме на перехресті з бульваром Вінтера. На даному відрізку дороги знаходиться регульоване перехрестя зі світлофором. Позивач, під`їжджаючи до світлофора з зеленим кольором, а потім зміною його на жовтий здійснив проїзд перехрестя на жовтий сигнал світлофора з дотриманням вимог п.8.11 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 не вдаючись до екстреного гальмування та не піддаючи загрозі інших учасників дорожнього руху щоб не створюючи аварійної обстановки. Крім того, їдучі даним відрізком дороги були інші учасники дорожнього руху які рухались позаду неї.

Проїхавши даний світлофор з іншими автівками, та сам міст «Дніпровська ГЕС», позивача було зупинено патрульною поліцією, на Запорізькій площі перед круговим рухом, після чого, до позивача підійшов представник поліції чоловічої статі, який повідомив, що нею начебто було порушено ПДР, а саме підпункт «ґ» пункту 8.7.3. «жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів».

Після спілкування з інспектором, ОСОБА_1 попросила надати докази начебто її порушення, на що їй було надано відео, на якому зображено авто Позивача, яке закінчує проїзд перехрестя на червоний сигнал світлофора, яке сигналізує зустрічним автомобілям.

Після чого, ОСОБА_1 було надано усні пояснення, про проїзд перехрестя на жовтий сигнал світлофору керуючись пунктом 8.11 ПДР, а також п.16.8 ПДР - водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

Однак, інспектор поліції, вищезазначені пояснення позивача не взяв до уваги та повідомив про початок розгляду справи та запросив документи ОСОБА_1 для оформлення справи. Після пред`явлення ОСОБА_1 свого посвідчення водія, інспектором було здійснено їх фото фіксацію. Одразу після цього до них підійшла інший інспектор поліції жіночої статі з планшетом. Після цього два інспекторі відійшли на декілька хвилин.

Згодом, до позивача знову підійшов інспектор поліції чоловічої статі та надано оскаржувану постанову від 10.05.2024 серії ЕНА №2110324, де було зазначено наступне:

«... 2. Місце розгляду справи: Запорізька, Дніпровський, м. Запоріжжя, бульвар Парковий, 4

3. Посада, спеціальне звання та П.І.Б особи, яка розглядає справу: поліцейський 1 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Запорізькій області ДПП старший сержант поліції ОСОБА_2 .

5. ... Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення: 10.05.2024 08:43:311 м. Запоріжжя, вулиця Гребельна 21 водій керуючи ТЗ проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора/чим порушив п.8.7.3.ґ.ПДР - порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.»

Отже, позивач вважає, що притягнення її до адміністративної відповідальності за начебто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є незаконним, неправомірним, необґрунтованим, недоведеним з наступних причин:

Особа, що розглядає справу, яка зазначена в оскаржуваній постанові, а саме поліцейський 1 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Запорізькій області ДПП старший сержант поліції ОСОБА_2 взагалі не зупиняла позивача, не повідомляла про порушення ПДР, не ознайомлювала позивача з її правами, не повідомляла про початок розгляду справи та не виносила рішення по справі, чим порушено, Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, ст. 35 Закону України від 02.07.2015 №580 «Про Національну поліцію» та ст.ст. 277-2, 279, 283 КУпАП.

Місце розгляду справи та місце скоєння правопорушення у оскаржуваній постанові за адресою «Запорізька, Дніпровський, м. Запоріжжя, бульвар Парковий, 4» вказано не вірно, чим порушено ст. 276, ч. 3 ст. 283 КУпАП, розділ 3 Інструкції №1395. Оскільки місце скоєння начебто правопорушення Позивачем «перехрестя вулиці Гребельної та бульвару Вінтера», а фактичний розгляд справи відбувався на Запорізькій площі перед круговим рухом.

У постанові 10.05.2024 серії ЕНА №2110324 відсутні докази скоєння порушення - матеріали фото чи відео фіксації або покази свідків на підтвердження мого ніби то порушення. Відповідно до статей 251 та 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному и об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їхній сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зазначення в оскаржуваній постанові «7. До постанови додаються: Бодікам Motorola solution VB400 471857, 472855, авто реєстратор Х Taomi 70mai» не підтверджує скоєння інкримінованого Позивачу правопорушення, оскільки під час надання ОСОБА_1 відео доказів, нею було ознайомлено з відеозаписом, де Вона закінчує маневр - проїзд перехрестя з ввімкненим червоним сигналом світлофора для зустрічного транспорту, з телефону поліцейської і аж ніяк не з нагрудної відеокамери. Крім того, інформація про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), а саме про особистий телефон поліцейської - відсутній в оскаржуваній постанові, як того передбачає ч. 3 ст. 283 КУпАП.

Патрульним інспектором під час розгляду справи не взято до уваги пояснення позивача відносно того факту, що ОСОБА_1 було здійснено проїзд перехрестя на жовтий сигнал світлофора керуючись п.8.11 та п.16.8 ПДР, відповідно до якого: «Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху. Водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.»

Враховуючи вищевикладене вважаю, що постанова від 10.05.2024 серії ЕНА №2110324 по справі про адміністративне правопорушення винесена без аналізу всіх обставин з грубим порушеннями прав позивача та чинного законодавства, містить неправдиву інформацію, є необґрунтованою, протиправною, незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідач не погодився із зазначеним позивачем у позові та надав відзив, в якому зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

10.05.2024 р. під час несення служби у Запорізькій області, поліцейським управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було виявлено, що водій не виконав вимоги ПДР України.

Оскільки правопорушення мало місце, а відповідно до ст. 19 Конституції України - Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст. 6 КУпАП: Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, громадські організації, трудові колективи розробляють і здійснюють заходи, спрямовані на запобігання адміністративним правопорушенням, виявлення й усунення причин та умов, які сприяють їх вчиненню, на виховання громадян у дусі високої свідомості і дисципліни, суворого додержання законів України. Враховуючи ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Під час несення служби 10.05.2024, поліцейським управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було зупинено транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_1 , яка керуючи транспортним засобом, проїхала перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 «ґ» ПДР України.

В наступному, в ході розгляду справи, було роз`яснено та дотримано права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, згідно статті 63 Конституції України та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач будь-яких клопотань не заявляв.

Додатково зазначаємо, що аналізуючи відеозапис зі службового відео-реєстратора, встановлено проїзд Позивачем перехрестя саме на заборонений «жовтий» сигнал світлофору, внаслідок чого можна дійти висновку, що твердження ОСОБА_1 ґрунтуються виключно на власних переконаннях.

Щодо необґрунтованості та безпідставності позовної вимоги щодо винесення окремої ухвали суду щодо вжиття відповідачем заходів усунення причин і умов, які сприяли скасуванню оскаржуваної постанови, а саме проведення відносно ОСОБА_2 службового розслідування за дисциплінарний проступок, що виявився у невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського, слід зазначити наступне: Під час опрацювання викладених обставин справи не було встановлено будь-яких порушень поліцейськими УПП в Запорізькій області ДПП вимог законодавства України при розгляді справи, тобто оскаржувана постанова серії ЕНА №2110324 від 10.05.2024 року винесена з дотриманням ст. 222, 251. 252. 278-280 та 283 КУпАП є законною та скасуванню, на думку відповідача, не підлягає.

При цьому, представник відповідача зазначає, що йому взагалі незрозуміло як вищевказана вимога відноситься до суті спору, оскільки позивач оскаржує саме постанову про накладення адміністративного стягнення, а не незаконність дії чи бездіяльність працівників поліції.

Зазначивши, що вимога позивача про визнання оскаржуваної постанови та дій поліцейського незаконними, є взагалі незрозумілою, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи): скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення: змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Можливість визнання при цьому дій та рішення суб`єкта владних повноважень незаконними, законодавець не встановлює, у зв`язку з чим, вважали, що позовні вимоги в цій частині не мають бути задоволені судом.

Щодо необґрунтованості та безпідставності правових витрат, варто зазначити наступне: в тексті заяви Позивач зазначає розрахунок судових витрат в розмірі 5000 грн. відповідач в свою чергу зазначає, що із заявленим розміром понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн., категорично не погоджується, оскільки заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу у сумі 5000 грн, є неспівмірним відносно даної категорії справ.

В свою чергу представник позивача ознайомившись із текстом відзиву на позовну заяву та отриманими доказами (відео), позивач отримав змогу додатково підтвердити предмет доказування у справі та надає цю відповідь на відзив на відзив у формі пояснень шляхом викладення предмету доказування по кожному епізоду:

1. Щодо встановлення посадової особи яка виявила правопорушення, розглянула справу та винесла рішення відповідно до ст.ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 246, 248, 278, 279, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до норм чинного законодавства України, законодавець вимагає виявляти факт вчинення правопорушення, розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення рішення по цій справі, саме однією посадовою особою органу Національної поліції України.

Натомість, відповідно до оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 10.05.2024 серії ЕНА №2110324, посадовою особою яка розгляну справу про адміністративне правопорушення та винесла рішення є саме ОСОБА_2 ..

Відповідно до тверджень позивача, що підтверджується доказами (відеозапис з нагрудної камери ймовірно інспектора ОСОБА_2 ), зупинку позивача, розгляд справи та винесення рішення (постанови №2110324) здійснював інспектор чоловічої статі (посада та прізвище позивачу не відомі) який є іншою посадовою особою який зазначений в оскаржуваній постанові №2110324.

Крім того, ознайомившись з доданим до Відзиву відеозаписом, позивачу стало відомо, що проїзд останньою перехрестя, де начебто було скоєно правопорушення, було знято на особистий телефон взагалі іншого інспектора, який знаходився в автомобілі патрульної поліції зовсім іншої бригади. Між тим, відповідно до відеозапису, патрульні які фіксували проїзд перехрестя позивача, жодним чином не відреагували на проїзд позивача з можливим порушення ПДР України, хоча за твердженням відповідача знаходились на місці начебто вчинення позивачем правопорушення. Натомість в відзиві відповідача відсутня інформація та підтвердження стосовно конкретної посадової особи яка повинна була зафіксувати можливе порушення, розглянути справу та винести рішення, а міститься лише загальні відомості про посадову особу, а саме: «10.05.2024 року під час несення служби у Запорізькій області, поліцейським управління патрульної поліції і Запорізькій області ДПП було виявлено, що водій не виконав вимоги ПДР України»

Таким чином, відповідно твердження позивача, наданого відзиву відповідача та доданого відеозапису, посадова особа яка, зафіксувала можливе правопорушення, розглядала справу про адміністративне правопорушення та винесла по ній рішення - є три різні інспектори, що суперечить нормам чинного законодавства України, а саме безпосередньо ст.ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 246, 248, 278, 279, 283 КУпАП.

Більш того, поліцейським 1 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП ОСОБА_2 не виявлялось можливе порушення позивача, не здійснювалось розгляду справи про адміністративне правопорушення, та не виносилось рішення по цій справі, а лише формально було вписано в оскаржувану постанову №2110324, що є порушення норм чинного законодавства України щодо порядку розгляду таких справ.

2. Щодо факту проїзду перехрестя Позивачем на жовтий сигнал світлофору.

Позивачем не заперечується, а доданими доказами відповідача (відеозапис) до відзиву підтверджується проїзд ОСОБА_1 перехрестя на жовтий сигнал світлофора з дотриманням вимог п.8.11 та п.16.8 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 не вдаючись до екстреного гальмування та не щипаючи загрозі інших учасників дорожнього руху щоб не створюючи аварійної обстановки. Волій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

Крім того, відповідно до відеозапису, було чітко зафіксовано, що позивачем проїжджаючи перехрестя не було піддано загрозі нашим учасникам руху.

Натомість відповідач, не взяв до уваги вищезазначені пояснення позивача під час розгляду справи, а у своєму відзиві висловлює свої заперечення лише одним абзацом: «Додатково зазначаємо, що аналізуючи відеозапис зі службового відео-реєстратора, встановлено проїзд позивачем перехрестя саме на заборонений «жовтий» сигнал світлофору, внаслідок чого можна дійти висновку, що твердження ОСОБА_1 ґрунтуються виключно на власних переконань.»

Між тим, представник позивача звертає увагу Суду, на наступне, як зазначено в постанові №2110324» 7. До постанови додаються: Бодікам Motorola solution VB400 471857, 472855, авто реєстратор Х Taomi 70mai, а в відзиві зазначено «відеозапис зі службового відео-реєстратора» не відповідає дійсності. Оскільки, відповідно до наданого відповідачем до відзиву відеозаписів чітко вбачається що фіксування проїзду перехрестя позивачем було здійснено з патрульного автомобіля одного екіпажу, а вже зупинка та розгляд справи було здійснено іншим екіпажем поліцейських, які в скою чергу показували позивачу факт проїзду перехрестя з особистого телефону невстановленого поліцейського чоловічої статі. Що є порушення у розумінні ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься Відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій Відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За приписами ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів

Положеннями статей 276, 278, 279, 280-285 КУпАП встановлено, які дії орган (посадова особа) повинен провести при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, чітко регламентовано порядок розгляду справи та обставини, які при цьому підлягають з`ясуванню, зокрема: місце розгляду справи; строки розгляду справи; порядок розгляду справи, обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Принцип застосування адміністративної відповідальності лише за наявності вини. Застосування відповідальності без наявності вини, можливо лише у випадках, прямо передбачених законодавством, що регулює конкретні суспільні правовідносини.

Згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень в порушення зазначених вище вимог закону щодо обов`язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, не було надано суду будь-яких доказів на доведення законності складеної постанови.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофеєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази які б їх обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.

За приписами ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого виявляє причини та умови, що спричиняють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає в межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2110324 від 10.05.2024 року, винесена з порушенням норм адміністративного законодавства.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд вважає недоведеним.

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно адміністративного судочинства України завданням Кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу, власності, прав та інтересів підприємств, установ, організацій, встановлення правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання у громадян поваги до Конституції та інших законів України, поваги до гідності та честі інших громадян, виконання своїх обов`язків, правил співжиття, відповідальності перед суспільством.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є винагородою адвоката (адвокатського бюро, адвокатського об`єднання) за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (зокрема, фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правничої допомоги.

При цьому відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг).

Крім того, у положеннях ч. 4 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою їх розподілу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі №821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09-06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Із врахуванням вищевикладеного, в тому числі практики ЄСПЛ, суд вважає розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем, завищеним та неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, у зав`язку з чим вважає можливим частково задовольнити судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн, що підлягають до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 ..

Таким чином, в зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн підлягають до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь Держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про національну поліцію», ст.ст. 7, ч. 4 ст. 122, 245-247, 251, 258, 283, 287, 289 КУпАП, ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 78, 159-162, 165, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження та стягнення витрат задовольнити частково.

Дії поліцейської 1 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Запорізькій області ДПП старшого сержанта поліції ОСОБА_2 щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 10.05.2024 серії ЕНА №2110324 визнати неправомірними та протиправними.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 10.05.2024 серії ЕНА №2110324, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по ч. 2 ст. 122 КУпАП в розмірі 510,00 грн. (п`ятсот десяти гривень) визнання протиправною, нечинною та скасувати.

Провадження по адміністративній справі закрити, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення;

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Запорізькій області на користь Держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Запорізькій області на користь понесені ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 000,00 грн..

В іншій частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

У задоволенні постановлення окремої ухвали суду відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Г. Васюченко