Справа № 260/4397/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/4397/24 пров. № А/857/21816/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Матковської З.М., Кузьмича С.М.,

за участі секретаря судового засідання Прачук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року (суддя Гаврилко С.Є., м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у липні 2024 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просила визнати протиправними та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору № 56509264 від 31.05.2018 року виданої Відділом державної виконавчої служби у місті Ужгород Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції щодо ОСОБА_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконанні у державного виконавця перебуває виконавче провадження № 56509264, з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, з виконання виконавчого листа № 308/2546/15-ц від 11 вересня 2015 року, у справі № 308/2546/15-ц за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 168.625,65 доларів США. 17 квітня 2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду було заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 липня 2015 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 51 від 25.10.2007 року - скасовано. В подальшому ухвалою суду від 22 січня 2024 року було визнано таким що не підлягає виконанню виконавчий лист від 11.09.2015 р. виданий на підставі заочного рішення від 09.07.2015 року у справі № 308/2546/15-ц за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 168625,65 доларів США. У зв`язку із чим, представник позивача звернувся до державного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору ВП №56509264, однак листом начальником відділу ДВС у м. Ужгороді було повідомлено, про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що за приписами частини 7 статті 27 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. За встановлених обставин суд повинен був дійти висновку, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави з подальшого виконання виконавчого листа у справі №308/2546/15 від 11.09.2015 виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, а відтак, і відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що на виконанні ВДВС у місті Ужгороді перебувало АСВП 50294727 по примусовому виконанні виконавчого листа № 308/2546/15 від 11 вересня 2015 року, що виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість в сумі 168625,65 дол. США та 3654грн. судового збору.

31 травня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 37 пункту 1 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 12).

01 червня 2018 року на підставі вищенаведеного державним виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття АСВП №56509264 по примусовому виконанні постанови № 50294727 від 31 травня 2018 року Ужгородським міським відділом державної виконавчої служби про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчий збір в розмірі 369465,20 грн (це 10% від загальної суми боргу) відповідно до статті 3 частини 1 пункту 5 Закону України "Про виконавче провадження" є рішенням, яке підлягає примусовому виконанню, в установленому для виконавчих документів (а.с.а.с. 63, 64).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 22 січня 2024 року у справі № 308/2546/15-ц було визнано таким що не підлягає виконанню виконавчий лист від 11 вересня 2015 року, виданий на підставі заочного рішення від 09 липня 2015 року у справі № 308/2546/15-ц за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 168625,65 доларів США (а.с.а.с. 16-18).

05 червня 2024 року позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді із заявою згідно якої, відповідно до статті 27 частини 7 Закону України "Про виконавче провадження", просив завершити виконавче провадження № 56509264 про стягнення ОСОБА_1 виконавчого збору в рамках виконання виконавчого листа № 308/2546/15-ц від 11 вересня 2015 року, у зв`язку з визнанням таким що не підлягає виконанню виконавчого листа від 11 вересня 2015 року виданого на підставі заочного рішення від 09.07.2015 року у справі № 308/2546/15-ц за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 168625,65 доларів США.

Листом від 28 червня 2024 року № 77793 Відділ ДВС у м. Ужгород повідомляло позивача, що на виконанні ВДВС у місті Ужгороді перебувало виконавче провадження № 50294727 по примусовому виконанні виконавчого листа № 308/2546/15 від 11 вересня 2015 року виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість в сумі 168625,65 дол. США та 3654 грн. судового збору. Виконавче провадження № 50294727 по примусовому виконанні виконавчого листа № 308/2546/15 від 11 вересня 2015 року виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було завершено 31 травня 2018 року, а виконавче провадження № 56509264 перебуває на виконанні, у державного виконавця відсутні правові підстави для завершення виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору (а.с.а.с. 8-10).

З огляду на наведене, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем чітко дотримано алгоритм законодавчо визначених дій.

Згідно з статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі по тексту - Закон України № 1404-VIII) та нормами КАС України.

Відповідно до положень статей 1, 3, 5, статті 18 частин 1, 2 Закону України № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно із статтею 26 частиною 1 пунктом 1 Закону України № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 27 частин 1, 2, 7, 8 Закону України № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

Згідно із пунктом 8 Розділу ІІІ "Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Відповідно до статті 37 частини 1 пункту 1, статті 39 частини 1 пунктом 5 Закону України № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із статтею 40 частиною 3 Закону України № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З урахуванням зазначеного, у зв`язку з поверненням 31 травня 2018 року стягувачу виконавчого документу на підставі статті 37 пункту 1 Закону України "Про виконавче провадження" 31 травня 2018 року державний виконавець на підставі ст. 40 ч. 3 Закону України "Про виконавче провадження" та пункту 8 Розділу ІІІ "Інструкції з організації примусового виконання рішень" виніс постанову про стягнення виконавчого збору, яка в подальшому була зареєстрована в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та на цей час перебуває на примусовому виконанні.

Суд зазначає, що законодавець у Законі України № 1404-VIII чітко виділяє дві форми завершення виконавчого провадження: повернення виконавчого документа без виконання та закінчення виконавчого провадження, які в свою чергу, в залежності від підстав, тягнуть за собою виникнення різних процесуальних наслідків, зокрема і щодо можливості продовження стягнення виконавчого збору поза межами завершеного виконавчого провадження.

Так, положення статті 40 частини 3 Закону України № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, згідно із статтею 37 частиною 5 Закону України № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до статті 27 частини 6 Закону України № 1404-VIII у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

В той же час, положеннями статті 39 частини 1 пункту 5 Закону України № 1404-VIII передбачено, що у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню виконавче провадження підлягає закінченню.

Суд зазначає, що у разі закінчення виконавчого провадження, зокрема, у зв`язку із визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Таким чином, правові наслідки завершення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою не є тотожними правовим наслідкам визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню з підстав, визначених статтями 40, 41 Закону України № 1404-VIII.

Зокрема, повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою має наслідком поновлення йому перебігу строку на повторне пред`явлення виконавчого документу для виконання, тоді як у випадку визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, наведеним правовим регулюванням передбачено лише можливість відновлення раніше закінченого виконавчого провадження в порядку статті 41 Закону України № 1404-VIII.

Поряд з цим, у разі визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. В той же час, у випадку повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою нестягнута сума виконавчого збору підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідно, необхідно розмежовувати правові наслідки завершення виконавчого провадження на підставі статті 37 частини 1 пункту 1 Закону України № 1404-VIII у випадку повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою та на підставі статті 39 частини 1 пункту 5 Закону України № 1404-VIII у випадку визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Як вже було зазначено, що на виконанні ВДВС у місті Ужгороді перебувало АСВП 50294727 по примусовому виконанні виконавчого листа № 308/2546/15 від 11 вересня 2015 року, що виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість в сумі 168625,65 дол. США та 3654грн. судового збору.

31 травня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 37 пункту 1 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 12).

01 червня 2018 року на підставі вищенаведеного державним виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття АСВП №56509264 по примусовому виконанні постанови № 50294727 від 31 травня 2018 року Ужгородським міським відділом державної виконавчої служби про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчий збір в розмірі 369465,20 грн (це 10% від загальної суми боргу) відповідно до статті 3 частини 1 пункту 5 Закону України "Про виконавче провадження" є рішенням, яке підлягає примусовому виконанню, в установленому для виконавчих документів (а.с.а.с. 63, 64).

Тобто, у виконавчому провадженні ВП №50294727 стягувачем реалізовано процесуальне право на повернення виконавчого документа без виконання за власною заявою, що стало підставою для правомірних дій державного виконавця щодо застосування ним статті 40 частини 3 Закону України № 1404-VIII у вигляді винесення постанови про стягнення виконавчого збору та подальшого її виконання у встановленому Законом порядку.

При цьому, постанова державного виконавця від 31 травня 2018 року у виконавчому провадженні ВП №50294727 про стягнення виконавчого збору є окремим виконавчим документом в силу статті 3 частини 1 пункту 5 Закону України № 1404-VIII, відмінним від виконавчого листа № 308/2546/15 від 11 вересня 2015 року, що виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, який визнано таким, що не підлягає виконанню.

На підставі постанови державного виконавця від 31 травня 2018 року №50294727 про стягнення виконавчого збору відкрито окреме виконавче провадження ВП №56509264 (а.с. 63, 64).

Постанова державного виконавця від 31 травня 2018 року №50294727 про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом у виконавчому провадженні ВП №56509264 і вона не скасована чи визнана судом такою, що не підлягає виконанню, що автоматично виключає застосування державним виконавцем, конкретно до виконавчого провадження ВП №56509264, такої процесуальної дії як закінчення згідно із статтею 39 частиною 1 пунктом 5 Закону України № 1404-VIII .

Апеляційний суд резюмує, що державним виконавцем чітко дотримано алгоритм законодавчо визначених дій.

Обраний позивачем спосіб відновлення порушеного права у цій справі суперечить правовому регулюванню спірних правовідносин.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі № 480/3069/19 та від 06 квітня 2023 року у справі № 320/8585/20.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року у справі №260/4397/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді З. М. Матковська
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 08.10.24