Справа № 280/5225/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року Справа № 280/5225/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., м. Харків, 61000) та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання протиправними та скасування рішень, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Харківській області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними та скасувати рішення відповідача 1 від 06.02.2024 та від 07.03.2024 про відмову в призначенні пенсії;

зобов`язати відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 18.08.1986 по 30.10.1986 та з 16.01.1989 по 31.05.1990, з 22.01.1996 по 17.02.2004;

визнати протиправними дії відповідача 2 щодо невиплати позивачу призначеної з 17.01.2024 пенсії за віком, відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати відповідача 2 нарахувати та виплатити позивачу призначену з 17.01.2024 (відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») пенсію за віком на пільгових умовах.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.01.2024 йому була призначена пенсія. Проте, в подальшому, спірними рішеннями відповідача 1 йому було відмовлено у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю достатньої кількості страхового та пільгового стажу. Позивач вважає, що у нього достатньо страхового (загального) та пільгового стажу, для призначення пенсії, що підтверджується записами в його Трудовій книжці. При цьому, наявність необхідного для призначення пенсії пільгового стаж відповідачем 1 визнається (рішення від 07.03.2024), а його вимога надати уточнюючи довідки та акт зустрічної перевірки є неправомірною. Так як неналежний порядок заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішення питань призначення пенсії за віком. В зв`язку з чим позивач вважає протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області - щодо відмови у призначенні пенсії після її призначення, та протиправні дії ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо невиплати йому призначеної 17.01.2024 органом Пенсійного фонду пенсії - на підставі вищевказаних рішень про відмову у призначені пенсії.

Ухвалою від 10.06.2024 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

01.07.2024, в період перебування судді у відпустці, від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 16.07.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначено без виклику сторін.

31.07.2024 засобами системи «Електронний суд» від відповідача 2 надійшов відзив на позов в якому зазначено, що аналогічні вимоги до ГУ ПФУ в Запорізькій області вже було предметом розгляду по справі №280/3031/24. Щодо інших вимог позивача, то згідно довідки Форма РС-право розрахунок стажу, періоди роботи з 18.08.1986 по 30.10.1986, з 16.01.1989 по 31.05.1990 включені до загального страхового стажу, отже вимоги позивача в цій частині безпідставні. Період роботи з 22.01.1996 по 17.02.2004 не було зараховано до страхового стажу, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків. Для зарахування вищезазначеного періоду до загального страхового стажу відповідно до записів в трудовій книжці, доцільно підтвердити додатковими документами (подати звіт СПОВ) або результатами перевірки, проведеної за заявою власника трудової книжки. Вважає, що дії відповідачів не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

30.09.2024 засобами системи «Електронний суд» від відповідача 1 надійшло клопотання про витребування доказів по справі №280/5225/24 від відповідача 2.

Також, 30.09.2024 засобами системи «Електронний суд» від відповідача 1 надійшов відзив на позов в якому пенсійний орган посилається на те, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 06 місяців 18 днів (при необхідних не менше 30 роках).

До страхового стажу не зарахований період роботи з 22.01.1996 по 17.02.2004 у фірмі «Говерла» згідно трудової книжки від 28.12.2004 НОМЕР_1 , оскільки запис про період трудової діяльності внесено раніше дати заповнення трудової книжки (28.12.2004 рік). Інформація про сплату страхових внесків відсутня. Персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 року є обов`язковим. Звертає увагу суду, що періоди роботи з 18.08.1986 по 30.10.1986 та з 16.01.1989 по 31.05.1990 до страхового стажу позивача зараховані. Пільговий стаж Позивача склав 12 років 07 місяців (при необхідних не менше 12 років 06 місяців). До пільгового стажу зараховано всі періоди роботи позивача. Враховуючи вище викладене вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою від 14.10.2024 було закрите провадження у справі в частині позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

11.01.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За принципом екстериторіальності заява ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області.

Позивачу було призначено пенсію за віком на пільгових умовах, згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

02.02.2024, листом за №0800-0303-9/9151 ГУ ПФУ в Запорізькій області звернулось до ГУ ПФУ в Харківській області щодо перегляду рішення про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

В листі зазначено, що при перевірці ЕПС ОСОБА_1 встановлено, що до страхового стажу безпідставно враховані періоди роботи відповідно до дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 28.12.2004, а саме:

- з 18.08.1986 по 30.10.1986 та з 16.01.1989 по 31.05.1990, оскільки ОСОБА_1 зарахований до військової частини НОМЕР_2 , а печатка на титульній сторінці та при звільнені військової частини НОМЕР_3 ;

- з 22.01.1996 по 31.12.2003 у Фірмі «Говерла», по якій відсутня сплата внесків. Оскільки персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим (ЛИСТ ПФУ від 08.08.2023 №2800-030102-9/44580), запис трудової книжки за період роботи з 22.01.1996 по 31.12.2003 доцільно підтвердити додатковими документами (подати звіт СПОВ) або результатами перевірки, проведеної, в тому числі за заявою власника трудової книжки.

Для зарахування вищезазначених періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки, також довідку про перейменування.

На підставі вищевказаного листа, пенсійну справу було переглянуто, відкориговано стаж та винесено рішення від 06.02.2024 за №74 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу, передбаченого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Страховий стаж позивача - 24 роки 08 місяців 19 днів, з них пільговий стаж - 12 років 01 місяць 18 днів.

28.02.2024 позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За принципом екстериторіальності заява ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 07.03.2024 за №87 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

Так, у рішенні від 07.03.2024 за №87 зазначено, що:

«Необхідний вік становить 55 років.

Вік заявника 56 років.

Страховий стаж заявника становить 26 років 6 місяців 18 днів.

Необхідний пільговий стаж становить 12 років 6 місяців.

Пільговий стаж заявника за списком №2 становить 12 років 7 місяців.

Відповідно до п.2 ч.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пільгової пенсії мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу - не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

До пільгового стажу зараховано всі періоди роботи.

До загального страхового стажу не зараховано період з 22.01.1996 по 17.02.2004 роки у фірмі «Говерла», згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 28.12.2004 року, оскільки запис про період трудової діяльності внесено раніше дати заповнення трудової книжки (28.12.2004 рік).

Інформація про сплату страхових внесків відсутня.

Персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 року є обов`язковим.

Для зарахування вищезазначеного періоду до загального страхового стажу необхідно надати уточнюючу довідку на підставі первинних документів та акт зустрічної перевірки».

Не погодившись з рішеннями ГУ ПФУ в Харківській області та діями ГУ ПФУ в Запорізькій області позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Пенсійні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-ІV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Так, до загального страхового стажу позивача не зараховано період з 22.01.1996 по 17.02.2004 у фірмі «Говерла», згідно ДУБЛІКАТУ трудової книжки НОМЕР_1 від 28.12.2004 року, оскільки запис про період трудової діяльності внесено раніше дати заповнення трудової книжки (28.12.2004 рік)

Судом досліджений дублікат трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 28.12.2004, зокрема записи №9-11, і з зазначених відомостей трудової книжки чітко вбачаються дати зачислення та звільнення (переведення), розбірливо внесені записи про роботу, зазначені номера та дати документів, на підставі яких внесені ці записи, наявні підписи осіб, які заповнювали трудову книжку та печатки підприємств (з яких чітко видно організаційно-правову форму та назву підприємств), що відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

З огляду на це суд зазначає, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 зазначеного Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року затверджено Інструкцією Про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі Інструкція №58)

Пунктом 1.1 Інструкції №58 також встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Аналогічна за змістом норма містилась у п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка була затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162.

Суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту заповнення трудової книжки, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині розрахунку пенсії.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці та їх належне оформлення законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе не вчинення такого запису або його неналежне оформлення не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судому постановах від 02 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 26 червня 2019 року у справі №423/3762/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №683/737/17, від 09 серпня 2019 у справі №654/890/17, від 06 квітня 2022 року у справі №607/7638/17, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

При цьому суд звертає увагу на те, що можливі порушення у заповненні трудової книжки, зазначені відповідачами, не впливають на факт роботи позивача у спірний період та отримання ним загального трудового стажу, оскільки підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, від 23 жовтня 2019 року у справі №263/3783/17, від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 20 січня 2021 року у справі №588/647/17, від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22 та інших.

При цьому всі періоди трудової діяльності з 01.09.1983 (запис №1) по 22.01.1996 (запис №9) були зараховані до стажу позивача, незважаючи на те, що датою заповнення трудової книжки зазначено 28.12.2004.

Крім того, при винесенні спірних рішень, пенсійним органом не було взято до уваги, що позивачем надавався ДУБЛІКАТ трудової книжки, і, можливо, дата 28.12.2004 є датою заповнення саме дублікату трудової книжки.

З огляду на це суд звертає увагу відповідачів, що згідно статті 62 Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а та від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а.

Відповідачем не врахований страховий стаж позивача за період з 22.01.1996 по 17.02.2004 у фірмі «Говерла», проте не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивача.

Натомість свій обов`язок пенсійний орган безпідставно поклав саме на позивача.

Також в якості підстави не зарахування до страхового стажу позивача періоду з 22.01.1996 по 17.02.2004 зазначено, що інформація про сплату страхових внесків відсутня.

Згідно із статтею 20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Суд зазначає, що, фактично внаслідок невиконання (можливого невиконання) роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного забезпечення за час роботи на підприємстві (фірмі), що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 ч. I). Ратифікувавши вказану Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині I Хартії.

Право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання (можливе невиконання) страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків (можлива несплата) за позивача у спірному періоді, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17, від 23 березня 2020 року у справі №535/1031/16-а, від 09 жовтня 2020 року у справі №341/460/17, від 02 серпня 2022 року у справі №560/4616/20, від 11 жовтня 2023 року у справі №340/1454/21 та інших.

Відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom №44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany №71916/01, №71917/01 та №10260/02).

Також, суд вважає за потрібне наголосити, що на сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування (standards of proof): «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence), «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence) та «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

У справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень щодо відмови фізичній особі у реалізації її права на соціальний захист, гарантованого, зокрема, статтею 46 Конституції України, за загальним правилом, повинні відповідати критерію «поза розумним сумнівом».

Це, зокрема, зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України».

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідач 1 правомірність своїх рішень від 06.02.2024 за №74 та від 07.03.2024 за №87 про відмову у призначенні пенсії, належними та допустимими доказами не довів.

Враховуючи викладене вище, спірні рішення підлягають скасуванню, а відповідача 1 слід зобов`язати зарахувати до загального страхового стажу позивача період його роботи з 22.01.1996 по 17.02.2004 у фірмі «Говерла» та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків суду.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 18.08.1986 по 30.10.1986, з 16.01.1989 по 31.05.1990, то згідно довідки Форма РС-право розрахунок стажу, періоди роботи з 18.08.1986 по 30.10.1986, з 16.01.1989 по 31.05.1990 включені до загального страхового стажу позивача. Вказані обставини також підтверджують відповідачі у наданих відзивах.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 14.09.2020 (справа №560/2120/20), від 19.08.2021 (справа №420/3284/20), від 17.09.2021 (справа №580/1285/20), від 06.04.2022 (справа №620/1081/20), від 23.06.2022 (справа №620/1591/20), від 13.03.2023 (справа №620/6368/20) від 30.03.2023 (справа №620/1252/20), від 25.04.2023 (справа №420/8932/20) та інших.

Щодо вимог до відповідача 2, то ухвалою від 14.10.2024 було закрите провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача 2 на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн., який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким прийнято протиправні рішення - ГУ ПФУ у Харківській області.

Інші судові витрати позивачкою до стягнення не заявлялись.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., м. Харків, 61000) про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.02.2024 за №74 та від 07.03.2024 за №87 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах період роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_1 , з 22.01.1996 по 17.02.2004 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 11.01.2024 з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «14» жовтня 2024 року.

Суддя Р.В. Кисіль