Справа № 120/5053/24
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 жовтня 2024 р. Справа № 120/5053/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011)

про: стягнення середнього заробітку за час виконання рішення суду

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 по справі № 260/2724/20 за період з 18.12.2020 по 18.03.2024 включно в сумі 1 834 976,54 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 у справі №260/2724/20 його поновлено на посаді заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді з 31.07.2020. Рішення в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання. Водночас, як зауважує позивач, лише 19.03.2024 наказом Генерального прокурора №47 наказ Генерального прокурора від 24.07.2020 №187к про звільнення позивача скасовано та його поновлено на посаді заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді з 31.07.2020. Таким чином, відповідач затримав виконання рішення суду, допущеного до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді. З огляду на викладене, позивач зазначає, що має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення.

Ухвалою суду від 22.04.2024 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків шляхом надання до суду доказів доплати судового збору.

26.04.2024 за вх.№25524/24 до суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору в належному розмірі.

Ухвалою суду від 13.05.2024 продовжено строк усунення недоліків позовної заяви шляхом надання доказів реєстрації місця проживання (перебування) позивача в установленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_2 .

16.05.2024 за вх.№29179/24 до суду від позивача надійшли відповідні докази.

Ухвалою суду від 22.05.2024 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10.06.2024 за вх.№34189/24 до суду від відповідача надійшов відзивна позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення коштів на підставі ст. 236 КЗпП України належить встановити причини несвоєчасного виконання судового рішення. Відповідач вважає, що право позивача претендувати на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі матеріальний закон пов`язує виключно із виданням роботодавцем відповідного наказу, фактичним допуском незаконно звільненого до роботи. При цьому, встановленню підлягає вина роботодавця у невиданні наказу про поновлення працівника на роботі. Відповідач стверджує, що позивач із заявою про добровільне виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 у справі №260/2724/20 до березня 2024 року не звертався. Крім того, зазначає, що 22.11.2022, 27.12.2022, 02.02.2023, 05.04.2023 та 31.05.2023 відповідач направляв на поштову адресу позивача листи із прохання прибути до Офісу Генерального прокурора для вирішення питання працевлаштування. Проте, такі листи повернуті у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Також відповідач зауважує, що затримка виконання рішення суду зумовлена тим, що згідно з даними Єдиного реєстру адвокатів України позивач станом на 28.05.2020 здійснював адвокатську діяльність на підставі свідоцтва №21/2824, дію якого зупинено 14.06.2021. В той же час як Закон України «Про прокуратуру», так і Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» виключають можливість особи одночасно обіймати посаду прокурора та займатися адвокатською діяльністю. Крім того, на момент винесення судового рішення про поновлення на посаді позивач був працевлаштований, зокрема з 01.03.2021 прийнятий на посаду начальника сектору методологічного забезпечення департаменту судової реформи АТ «Укртрансгаз», а з 03.11.2021 по 20.03.2024 перебував на службі в Національній поліції України. Насамкінець, відповідач звертає увагу на те, що оскільки заробітна плата нараховувалась та виплачувалась позивачеві прокуратурою Закарпатської області, то вимога про стягнення з Офісу Генерального прокурора середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду від 17.12.2020 у справі №260/2724/20 є безпідставною.

Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 у справі №260/2724/20 визнано протиправним та скасовано рішення П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №7 від 13.07.2020 про неуспішне проходження атестації заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 24.07.2020 №187К про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді та органів прокуратури; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді та органів прокуратури або рівнозначній посаді з 31.07.2020; стягнуто з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 185 341,52 грн (сто вісімдесят п`ять тисяч триста сорок одна гривня 52 коп.).

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді та органів прокуратури або рівнозначній посаді та стягнення на його користь заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 34 042,32 грн (тридцять чотири тисячі сорок дві гривні 32 коп) допущено до негайного виконання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021 рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 в адміністративній справі № 260/2724/20 змінено шляхом виключення із пунктів 4 і 6 його резолютивної частини слова «або на рівнозначній посаді».

Постановою Верховного Суду від 20.04.2022 рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 в незміненій постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021 частині та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021 залишено без змін.

19.03.2024 відповідачем видано наказ №47к, яким наказ Генерального прокурора від 24.07.2020 №187к про звільнення позивача з посади заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» скасовано та ???поновлено позивача на посаді заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді з 31.07.2020.

Відтак, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 у справі №260/2724/20 виконано відповідачем 19.03.2024.

З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 у справі №260/2724/20 про поновлення його на роботі з 18.12.2020 по 18.03.2024 відповідач має сплатити на його користь середній заробіток, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Приписами ст. 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За змістом п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Ч. 2 ст. 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями ст. 236 КЗпП України встановлено відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Так, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

В контексті спірних правовідносин суд зауважує, що Верховний Суд неодноразово викладав висновки щодо застосування ст. 236 КЗпП України стосовно виконання рішення суду про поновлення на роботі/посаді, яке допущене до негайного виконання.

Зокрема, у постанові від 21.10.2021 у справі № 640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Верховний Суд у цій справі підкреслив, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Також Верховний Суд наголосив, що наведені приписи кодексу не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі.

Як висновок, суд касаційної інстанції у справі № 640/19103/19 констатував, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Правова позиція щодо застосування приписів ст. 236 КЗпП України неодноразово висловлювалася Верховним Судом також і в постановах від 16.02.2018 у справі №807/2713/13-а, від 27.06.2019 у справі №821/1678/16, від 31.07.2019 у справі №813/593/17, від 25.09.2019 у справі №813/4668/16, від 27.11.2019 у справі №802/1183/16-а, від 19.12.2019 у справі №2а-7683/12/1370, від 05.02.2020 у справі №815/1676/18, від 05.03.2020 у справі №280/360/19, від 26.11.2020 у справі №500/2501/19, від 19.04.2021 у справі №826/11861/17, від 24.06.2021 у справі №640/15058/19, від 20.07.2021 у справі №826/3465/18, від 21.10.2021 у справі № 280/5260/19, від 27.01.2022 у справі № 580/5185/20, від 09.11.2022 у справі № 460/600/22 та від 23.03.2023 у справі №420/8539/21.

У постанові від 09.11.2022 у справі № 460/600/22 Верховний Суд, урахувавши раніше висловлену правову позицію щодо застосування ст. 236 КЗпП України, зазначив, що приписи ч. 8 ст. 235 КЗпП України і приписи п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю. Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущеного до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.

Зважаючи на вищевикладене, суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що невчинення позивачем певних дій зумовило несвоєчасне поновлення його на посаді.

Також суд критично оцінює посилання відповідача на те, що затримка виконання рішення суду обумовлена здійсненням позивачем адвокатської діяльності на підставі свідоцтва №21/2824, дію якого зупинено 14.06.2021, а також працевлаштуванням в АТ «Укртрансгаз» та службою в Національній поліції України.

Суд наголошує, що до матеріалів справи долучено витяг з Єдиного державного реєстру адвокатів, відповідно до якого позивачем 14.06.2021 отримано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №21/2824 та з 14.06.2021 право на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.1 ч.1 ст. 31 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" на підставі заяви.

Тобто фактично позивачем адвокатська діяльність не здійснювалась.

Також суд вказує, що особа не обмежена у строках подання заяви про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю, а отже, може реалізувати таке право в будь-який день.

Крім того, як зауважив Верховний Суд у постанові від 09.01.2024 по справі №460/15639/23, що негайне виконання рішення суду про поновлення особи на посаді у відносинах публічної служби не ставиться у залежність від будь-яких обставин, у тому числі від перебування особи на іншій службі або заняття нею адвокатською діяльністю. Питання щодо несумісності має вирішуватися після виконання рішення суду про поновлення особи на посаді і це питання не є предметом розгляду у справі про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді. Вказана правова позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 05.05.2022 у справі №280/4402/21.

Разом з тим, з обставин цієї справи слідує, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 у справі №260/2724/20 допущено до негайного виконання в частині поновлення позивача з 31.07.2020 на посаді заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді та органів прокуратури та стягнення на його користь заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 34 042,32 грн.

Відтак, існування зазначеного судового рішення породжувало у відповідача обов`язок щодо поновлення позивача на вказаній посаді, який мав бути здійснений шляхом видання відповідного наказу негайно після проголошення судового рішення.

Однак, лише 19.03.2024 відповідачем видано наказ №47к, яким наказ Генерального прокурора від 24.07.2020 №187к про звільнення позивача з посади заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» скасовано та ???поновлено позивача на посаді заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді з 31.07.2020.

Таким чином, рішення суду від 17.12.2020 у справі №260/2724/20 в частині поновлення позивача на посаді було виконане відповідачем лише 19.03.2024, тобто не негайно, як того вимагають приписи КАС України та КЗпП України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку що позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді відповідно до ст. 236 КЗпП України, тобто за період з 18.12.2020 (наступний день за датою ухвалення рішення суду про поновлення позивача на посаді) по 18.03.2024 (день, що передував дню видання наказу про поновлення на посаді).

Суд не приймає посилання Офісу Генерального прокурора на те, що він не є належним відповідачем за заявленим позовними вимогами, адже саме до його повноважень згідно Закону № 1697-VII належить вирішення питання поновлення позивача на посаді; саме він є боржником у виконавчому листі №260/2724/20/2021, виданим Закарпатським окружним адміністративним судом, щодо виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді; саме ним у спірних правовідносинах видано відповідний наказ про поновлення позивача на посаді.

З наведеного однозначно слідує, що саме Офісом Генерального прокурора допущено затримку виконання судового рішення у справі №260/2724/20, а відтак він є відповідачем за заявленими позовними вимогами.

Що стосується розміру суми, що належить стягнути з відповідача, то суд зазначає та враховує таке.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).

Згідно з п. 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 у справі №260/2724/20, яке набрало законної сили, встановлено, що згідно довідки Закарпатської обласної прокуратури №236-вих.20 від 02.11.2020 середньоденна заробітна плата позивача, з урахуванням кількості фактично відпрацьованих у вказаний період робочих днів, становила 1 891, 24 грн. Ця обставина не заперечується сторонами.

За наведених обставин, обчислення розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у період з 18.12.2020 по 18.03.2024 (824 робочі дні) належить проводити, виходячи із середньомісячної заробітної плати 1 891, 24 грн.

Таким чином, сума середнього заробітку позивача за час затримки виконання рішення суду за період з 18.12.2020 по 18.03.2024 становить 1 558 381, 76 грн (1 891, 24 грн х 824 дні).

При цьому, суд критично оцінює розрахунки позивача щодо суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 18.12.2020 по 18.03.2024, адже приписи Порядку №100, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачають обчислення середнього заробітку із застосуванням ймовірного показника заробітної плати, яку б отримувала особа якби не була протиправно звільнена з посади.

Також суд не приймає до уваги аргументи відповідача щодо обрахунку суми стягнення середнього заробітку з врахуванням сум заробітної плати, отриманих позивачем в АТ «Укртрансгаз» та під час служби в Національній поліції України.

Так, Верховний Суд у постанові від 30.05.2024 у справі №340/1334/22 дійшов висновку, що ст. 236 КЗпП України, так само як і ст. 235 КЗпП України, не передбачають підстав, на основі яких сума середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення може бути зменшена. Доводи про те, що працівник, якого було незаконно звільнено й поновлено на роботі, протягом періоду вимушеного прогулу та /або невиконання рішення про поновлення на роботі був працевлаштований та отримував заробітну плату могли б бути слушними за іншого законодавчого регулювання, яке передбачало б таку умову /підставу для зменшення суми середнього заробітку за час невиконання рішення про поновлення на посаді чи за час вимушеного прогулу.

Аналогічні за змістом висновки про те, що отримання особою іншого доходу, у тому числі за новим місцем роботи, не має значення для цілей обчислення розміру середнього заробітку за правилами ст. 236 КЗпП України (не є підставою для його зменшення) викладено також у постанові Верховного Суду від 21.01.2022 у справі №640/22054/18.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1 558 381, 76 грн як середній за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 у справі №260/2724/20 про поновлення позивача на роботі за період з 18.12.2020 по 18.03.2024.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наянвість підстав для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 12 112 грн.

Таким чином, поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума у розмірі 8 478 грн 40 коп.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73- 78, 90, 245, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду задовольнити частково.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 по справі № 260/2724/20 за період з 18.12.2020 по 18.03.2024 включно в сумі 1 558 381 (один мільйон п`ятсот п`ятдесят вісім тисяч триста вісімдесят одна) грн 76 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 8 478 грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 15.10.2024 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна