Справа № 460/2820/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/2820/24 пров. № А/857/15373/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2024 року (головуючий суддя Друзенко Н.В., м. Рівне) у справі №460/2820/24 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

14.03.2024 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 26049,90 грн.

Позов обґрунтовує тим, що у відповідача існує заборгованість по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, яка виникла на підставі податкових повідомлень-рішень. Відповідачем самостійно у встановлені законом терміни сума грошових зобов`язань сплачена не була, надіслана податкова вимога не виконана, а тому податковий орган звернувся про стягнення податкового боргу в судовому порядку.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2024 року адміністративним позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 до бюджету податковий борг на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 26049,90 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № від 29.03.2024 вбачається, що частина нежитлового приміщення загальною площею 108,2 кв.м по АДРЕСА_1 дійсно належала ОСОБА_1 в період з 18.05.2010 до 24.10.2014. Після цієї дати таке нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_2 . Аналогічним чином це стосується частини нежитлового приміщення загальною площею 55 кв.м. по АДРЕСА_1 . Таким чином, апелянт вказує, що він не є власником ні частини нежитлового приміщення загальною площею 108,2 кв.м по АДРЕСА_1 , ні частини нежитлового приміщення загальною площею 55 кв. м. по АДРЕСА_1 , ні будь-якого іншого нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки. Відповідно до цього, стверджує, що він не є та не може бути платником податку на нерухоме майно, так як згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1, підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а об`єктом оподаткування об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. Крім того, апелянт просить ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28.03.2024 року, відповідно до якої суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання про розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін - визнати незаконною та розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

23.08.2024 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що згідно положень пункту 19-1.1.45 статті 19-1, підпункту 20.1.34 пункту 20.1. статті 20 Кодексу, Головне управління ДПС у Рівненській області, як контролюючий орган правомірно звернувся до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг. Тому рішення винесене Рівненським окружним адміністративним судом від 14.05.2024 у справі № 460/2820/24 є законним та обґрунтованим. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну імені №1 від 30.04.2024 та №9 від 01.05.2024 підтверджено, що 12.09.2014 до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено актовий запис за реєстраційним №3 про зміну імені з такими відомостями про фізичну особу, яка змінює власне прізвище, ім`я, по батькові: Прізвище, ім`я, по батькові особи, до зміни: ОСОБА_1 , Прізвище, ім`я, по батькові особи, після зміни: ОСОБА_2 , Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Місце народження: с.Бугаївка, Радивилівського району, Рівненської області.

При цьому, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радивилівського районного управління юстиції видано свідоцтво про зміну імені НОМЕР_1 від 12.09.2014.

Повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну імені №7 від 30.04.2024 та №5 від 01.05.2024 підтверджено, що 25.02.2016 до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено актовий запис за реєстраційним №8 про зміну імені з такими відомостями про фізичну особу, яка змінює власне прізвище, ім`я, по батькові: Прізвище, ім`я, по батькові особи, до зміни: ОСОБА_2 , Прізвище, ім`я, по батькові особи, після зміни: ОСОБА_1 , Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Місце народження: с.Бугаївка, Радивилівського району, Рівненської області.

При цьому, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радивилівського районного управління юстиції видано свідоцтво про зміну імені НОМЕР_2 від 25.02.2016.

Повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну імені №1 від 30.04.2024 та №0 від 01.05.2024 підтверджено, що 18.03.2020 до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено актовий запис за реєстраційним №5 про зміну імені з такими відомостями про фізичну особу, яка змінює власне прізвище, ім`я, по батькові: Прізвище, ім`я, по батькові особи, до зміни: ОСОБА_1 , Прізвище, ім`я, по батькові особи, після зміни: ОСОБА_1 , Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Місце народження: с.Бугаївка, Радивилівського району, Рівненської області.

При цьому, Радивилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) видано свідоцтво про зміну імені НОМЕР_3 від 18.03.2020.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № від 29.03.2024, власником нерухомого майна частини адміністративного будинку, загальною площею 108,2 кв.м., що має реєстраційний номер АДРЕСА_2 , є ОСОБА_2 . Вказане право власності зареєстроване 24.10.2014 на підставі таких документів, поданих для державної реєстрації: свідоцтва про право власності НОМЕР_4 , виданого Виконавчим комітетом Радивилівської міської ради 18.05.2010 та свідоцтва про зміну імені НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радивилівського районного управління юстиції 12.09.2014.

Власником нерухомого майна частини адміністративного будинку, загальною площею 55 кв.м., що має реєстраційний номер АДРЕСА_3 , є ОСОБА_2 . Вказане право власності зареєстроване 24.10.2014 на підставі таких документів, поданих для державної реєстрації: свідоцтва про право власності НОМЕР_5 , виданого Виконавчим комітетом Радивилівської міської ради 18.05.2010 та свідоцтва про зміну імені НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радивилівського районного управління юстиції 12.09.2014.

За Відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно вказані об`єкти нерухомого майна на підставі тих самих свідоцтв про право власності НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , виданих Виконавчим комітетом Радивилівської міської ради 18.05.2010 були зареєстровані як приватна власність ОСОБА_1 .

Також, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №374294720 від 15.04.2024, ОСОБА_1 з 21.02.2022 по 21.10.2022 був співвласником нерухомого майна нежитлового приміщення площею 389 кв.м., що має реєстраційний номер АДРЕСА_4 .

Головним управлінням ДПС у Рівненській області винесено податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 визначено суми податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості»: №1-1715 від 19.09.2022, яким визначено податкове зобов`язання в сумі 5842,80 грн. за 2021 рік щодо об`єкта «нежитлове приміщення загальною площею 108,2 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 », №0-1715 від 22.02.2023, яким визначено податкове зобов`язання в сумі 4923,10 грн. за 2022 рік щодо об`єкта «нежитлове приміщення загальною площею 108,2 кв.м, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 », №1-1715 від 19.09.2022, яким визначено податкове зобов`язання в сумі 2310,00 грн. за 2021 рік щодо об`єкта «частина адмінбудинку загальною площею 55 кв.м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 », №0-1715 від 22.02.2023, яким визначено податкове зобов`язання в сумі 2860,00 грн за 2022 рік щодо об`єкта «частина адмінбудинку загальною площею 55 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 », №0-1715- UA0025511 від 21.11.2023, яким визначено податкове зобов`язання за податковий період з 21.02.2022 по 21.10.2022 в сумі 10114,00 грн. щодо об`єкта «нежитлове приміщення площею 389 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_5 ».

Оскільки відповідачем самостійно у встановлені законом терміни сума грошових зобов`язань сплачена не була, а надіслана податкова вимога не виконана, позивач з вернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 цього Кодексу передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 цієї статті контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України (у відповідній редакції) обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

В силу вимог підпунктів 266.1.1. - 266.1.2. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку. Якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом. Якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Відповідно до підпункту 266.2.1. пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпунктів 266.3.1.-266.3.2. пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.7.2. пункту 266.7 цієї ж статті податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

В свою чергу, за правилами підпункту 66.7.3. цього ж пункту, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Відповідно до пункту 54.5. статті 54 Податкового кодексу України якщо сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 57.2 статті 54 Податкового кодексу України у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

Колегія суддів зазначає, що за даними облікової картки платника податків за ОСОБА_1 обліковується недоїмка по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в загальному розмірі 26049,90 грн., яка виникла на підставі податкових повідомлень-рішень №1-1715, №1-1715 від 19.09.2022, №0-1715, №0-1715 від 22.02.2023 та №0-1715-UA0025511 від 21.11.2023, що платником податків у встановленому порядку не оскаржувалися. Відповідно, грошове зобов`язання, визначене вказаними рішеннями, набуло статусу узгодженого і підлягало сплаті в бюджет.

Відповідно до вимог підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, є податковим боргом.

Відповідно до пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, відповідно до пункту 59.3. цієї статті податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу. Відповідно до пункту 59.4.- податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. При цьому, за правилами пункту 59.5. у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Апеляційний суд вказує, що 10.11.2023 органом ДПС сформовано і направлено на адресу платника податків податкову вимогу форми "Ф" №0-1700, яка надіслана відповідачу, ним отримана, не оскаржена і не виконана. Оскільки після виставлення такої вимоги сума податкового боргу відповідача повністю не погашалася, підстав для виставлення нової податкової вимоги не виникало, а відтак процедура стягнення вважається дотриманою. Колегія суддів зауважує, що податковий борг відповідача в сумі 26049,90 грн повністю підтверджено і доказів сплати чи часткового погашення заборгованості зазначеної вище суми податкового боргу відповідачем суду не надано.

За правилами підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, в тому числі, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

В свою чергу, за визначенням, яке міститься в пункті 41.1. статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму податків 26049,90 грн є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та наявним матеріалам.

Щодо покликань відповідача в апеляційній скарзі на те, що справу слід було розглядати за правилами загального позовного провадження та з викликом сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ухвали Рівненького окружного адміністративного суду від 11.03.2024 у цій справі відкрито спрощене позовне провадження. Роз`яснено учасникам справи, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у строки, визначені статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, ухвалою Рівненького окружного адміністративного суду від 28.03.2024 відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративної справи №460/2820/24 за позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. Суд першої інстанції вказав, що категорія та складність справи, кількість сторін, обсяг та характер доказів у справі, характер спірних правовідносин не вимагає проведення судового засідання.

Відповідно до ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо: 1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище; 2) оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію; 3) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; 4) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців; 5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію; 6) оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 7) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження; 8) типові справи; 9) оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині; 10) інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження; 11) перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до частин 1 та 2 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частина 4 статті 257 КАС України передбачає, що за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що предметом спору в цій справі є стягнення з відповідача до бюджету податковий борг на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 26049,90 грн.

З врахуванням наведених вище норм процесуального законодавства, проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, судом першої інстанції сформовано вірний висновок про те, що дана адміністративна справа є справою незначної складності. Отже, суд першої інстанції розгляд даної адміністративної справи правильно здійснив з врахуванням пріоритетності швидкого вирішення справи, і вирішив її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2024 року у справі № 460/2820/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний