Справа № 195/1348/24
Суддя: Колодіна Л. В.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 195/1348/24
Провадження № 2-а/195/11/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

10.10.2024 року с-ще Томаківка

Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Колодіної Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Левкович І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні відкритому судовому засіданні в приміщенні Томаківського районного суду Дніпропетровської області адміністративну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (юридична адреса : м. Київ, вул. Федора Ернста, буд.3), Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції (юридична адреса : 69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд.96) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

громадянин ОСОБА_1 звернувся до Томаківського районного суду Дніпропетровської області із позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд скасувати постанову від 30.07.2024 року серії ЕНА №2716030 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором взводу №2 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Кудіновим Дмитром Сергійовичем, відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладене стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що інспектором взводу №2 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Кудіновим Д.С. неправомірно винесено відносно нього постанову про адміністративне правопорушення від 30.07.2024 року серії ЕНА №2716030 за ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., у якій зазначено, що він: «керуючи транспортним засобом проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3. Ґ ПДР. При цьому, зроблено висновок, що зазначеними діями вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП - «Проїзд на заборонений сигнал світлофора...», яке тягне за собою накладення штрафу в розмірі 510 грн.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена протиправно та підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а саме: він проїхав стоп-лінію та сам світлофор згідно із зеленим сигналом світлофора, що дозволяє рух, а жовтий увімкнувся після проїзду ним стоп-лінії, і тому у відповідності до п. 8.11 розділу 8 ПДР, він змушений був закінчити проїзд на жовтий сигнал світлофора з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки не мав можливості зупинити транспортний засіб, не вдаючись до екстреного гальмування, а тому він продовжив рух у наміченому напрямку, як це передбачено Правилами дорожнього руху; інспектором безпідставно позбавлено його можливості скористатись конституційним правом на правову допомогу на підставі усного клопотання, у задоволенні якого йому було відмовлено.

Так, 30.07.2024 року він здійснював рух на транспортному засобі в м. Запоріжжі. Під час руху кожен світлофор він проїжджав лише на дозволене зелене світло.

Він бачив, що неподалік від нього здійснював рух службовий автомобіль поліції. Однак, наявність службового автомобіля поліції занепокоєння не викликала, оскільки він не порушував жодних правил дорожнього руху. Тим більше, що при наявності неподалік автомобіля поліції він був особливо уважний.

Під час руху автомобіль поліції його наздогнав та увімкнув проблискові маячки червоного та синього кольорів, що позначило вимогу зупинки. Після зупинки, до нього підійшов поліцейський та повідомив, що він начебто десь там раніше, 600-700 метрів назад, проїхав перехрестя на жовтий сигнал світлофора. У відповідь він висловив незгоду із звинуваченням інспектора та наголосив, що всі світлофори він проїжджав виключно на зелене світло. Зокрема на вказаному інспектором місці він проїхав стоп-лінію на дозволене зелене світло світлофора, а жовте увімкнулось вже на саму перехресті, тобто після того, як він проїхав стоп-лінію і сам світлофор. Особливо, він наголосив на тому, що вказані дії було вчинено, щоб не вдатись до екстреного гальмування на перехресті і руху заднім ходом, скільки це передбачено правилами дорожнього руху. А тому в його діях відсутні жодні порушення ПДР. Також інспектор наполягав, що рух по всій проїжджій частині перехрестя можна здійснювати лише якщо під час руху від початку до кінця перехрестя буде увімкнене зелене світло світлофора. У відповідь він наголосив, що Правила вимагають проїзду стоп-лінії на зелене світло, а якщо водій проїхав стоп-лінію на зелене світло, то він повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

Позивач заявив усне клопотання з проханням надати можливість скористатися правовою допомогою адвоката і у зв`язку з цим просив відкласти розгляд справи на інший день. Однак, у задоволенні його клопотання інспектор безпідставно відмовив, позбавивши його конституційного права на правову допомогу як засіб захисту. Клопотання він озвучив орієнтовно п`ять разів, що має бути зафіксовано на відеозаписі з нагрудного відеореєстратора.

Поки він заявляв клопотання про необхідність правової допомоги, інспектор вводив у планшет дані та через деякий час роздрукував та надав йому складену постанову в справі про адміністративне правопорушення з проханням підписати про отримання вказаного документа.

При цьому, його аргументи щодо відсутності жодного правопорушення з його боку інспектор до уваги не взяв та виніс незаконне рішення про накладення на нього стягнення без наявності складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, позивач вважає винесену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а саме він проїхав стоп-лінію та сам світлофор згідно із зеленим сигналом світлофора, що дозволяє рух, а жовтий увімкнувся після проїзду ним стоп-лінії, і тому у відповідності до п. 8.11 розділу 8 ПДР він змушений був закінчити проїзд на жовтий сигнал світлофора з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки не мав можливості зупинити транспортний засіб, не вдаючись до екстреного гальмування, а тому він продовжив рух у наміченому напрямку, як це передбачено Правилами дорожнього руху; інспектором безпідставно позбавлено його можливості скористатися конституційним правом на правову допомогу на підставі усного клопотання, у задоволенні якого йому було відмовлено.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до вимог ст.262 КАС України клопотання сторін про про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін до суду не надходили.

Так, 11 вересня 2024 року до суду надійшов від представника відповідача - Департаменту патрульної поліції відзив на позовну заяву, в якому представник ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що доводи позивача повністю спростовуються відеозаписом з автомобільного реєстратора, який долучається до відзиву на позовну заяву.

Суд, розглянувши адміністративний позов, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам, підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

За змістом ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Так, ст.7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Також суд зазначає, що згідно положень ст. 258 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, зокрема передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП, уповноважена посадова особа на місці вчинення правопорушення виносить постанову. У такому випадку протокол про адміністративне правопорушення не складається.

У випадках, передбачених частиною другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу, крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити наступне: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України "Про дорожній рух".

Статтею 1 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 30.07.2024 року інспектором 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2716030, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 30.07.2024 року о 13:06 годині у м. Запоріжжі по вул. Доблесна, 31А, проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ ПДР- порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступний сигнал.

Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Так, за змістом оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 8.7.3 «ґ» Правил дорожнього руху.

Пунктом 8.7 ПДР передбачено, що світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, X-подібні.

Приписами п.8.7.3 ПДР визначено, що сигнали світлофора мають, зокрема, такі значення:

а) зелений дозволяє рух;

в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух;

ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів;

д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу;

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Згідно із ч. 2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, проїзд на заборонений сигнал світлофора створює склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст.122 КУпАП.

У свою чергу, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік джерел яких наведено в ст. 251 КУпАП.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, відеозапис, який був наданий відповідачем до суду першої інстанції, у розумінні ст.251 КУпАП є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Оглянувши наданий відповідачем відеозапис, суд встановив, що автомобіль марки Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору завчасно наблизився до перехрестя на якому встановлено світлофор з увімкненим жовтим сигналом. Тобто, водій даного автомобіля попередньо повинен був бачити, до того моменту коли наблизився до перехрестя, увімкнений сигнал жовтого кольору світлофора, і мав можливість зупинитися, однак не виконав вимог п. 8.7.3 ґ ПДР, проїхав перехрестя вже з увімкненим червоним сигналом світлофора.

За змістом положень п. 8.10 ПДР у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Згідно із п.8.11 ПДР водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Тобто, посилання позивача, що «він проїхав стоп-лінію та сам світлофор згідно із зеленим сигналом світлофора, що дозволяє рух, а жовтий увімкнувся після проїзду ним стоп-лінії, і тому у відповідності до п. 8.11 розділу 8 ПДР, він змушений був закінчити проїзд на жовтий сигнал світлофора з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки не мав можливості зупинити транспортний засіб, не вдаючись до екстреного гальмування, а тому він продовжив рух у наміченому напрямку», - не відповідають дійсності та були спростовані наданим суду для дослідження відеозаписом, що відтворює дану подію.

Згідно з п. 16.8 ПДР, водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

Матеріалами справи підтверджується, що автомобіль позивача, під`їжджаючи до перехрестя, регульоване світлофором, при зміні сигналу світлофора з зеленого миготливого на жовтий, що забороняє рух, мав достатньо часу для своєчасного реагування на зміну дорожньої обстановки без застосування екстреного гальмування перед перехрестям, але проїхав стоп-лінію перед пішохідним переходом та перехрестям на заборонний жовтий сигнал світлофора, та коли автомобіль через секунду був на пішохідному переході, але ще перед перехрестям, вже увімкнувся червоний сигнал світлофору.

Доводи стосовно того, що позивач перетнув стоп-лінію перед пішохідним переходом та перехрестям на зелений миготливий сигнал світлофора, а жовтий сигнал світлофора увімкнувся пізніше, суд вважає безпідставними.

На відеозапису зафіксовано, що автомобіль позивача рухався по проїзній частині з невеликою швидкістю, світлофор було видно заздалегідь, ані попереду автомобіля позивача, ані позаду нього інших автомобілів не було.

З урахуванням часової динаміки позивач мав можливість зупинитися і мав час для зупинки свого транспортного засобу, відповідно до ПДР перед стоп-лінією на жовтий сигнал світлофора, не вдаючись до екстреного гальмування, але не зробив цього.

При цьому, позивач під`їжджаючи до світлофору, повинен був бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, при увімкнені зеленого миготливого сигналу, який передує жовтому, врахувати технічний стан транспортного засобу та розрахувати можливість зупинки у місці, визначеному п.8.10 ПДР при увімкнені жовтого сигналу світлофора.

Проте, вищезазначених вимог ПДР позивач не виконав, та доказів про неможливість зупинитися у визначеному ПДР місці при проїзді перехрестя, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та при зверненні з позовною заявою до суду не надав.

Таким чином, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, підтверджено належними доказами.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

Відповідно до ч. 3 та 5 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази суд дійшов висновку, що інспектор поліції під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Згідно п.2 ч.5 ст.246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на нього.

Керуючись ст.ст. 6-9, 77, 121, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови від 30.07.2024 року серії ЕНА №2716030 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором взводу №2 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Кудіновим Дмитром Сергійовичем, відносно громадянина ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладене стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн - відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору - залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Л. В. Колодіна