Справа № 200/5202/24
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

14 жовтня 2024 року Справа №200/5202/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Галатіна О.О., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2024 року від адвоката Кокаревої Євгенії Олександрівни, представника позивача ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23 вересня 2021 року №51, яким відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 на утриманця ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29 листопада 2021 року №51, яким відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 на утриманця ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 20 червня 2023 року №51, яким відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 на утриманця ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28 червня 2024 року №51, яким відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника на утриманця ОСОБА_2 з дня останнього звернення за призначенням, а саме 19.06.2024 року.

Ухвалою суду від 02 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, - повернуто без розгляду.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 р. у справі № 200/5202/24 - задоволено.

Скасовано ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 р. у справі № 200/5202/24 та справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвалою суду від 27 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, - залишено без руху.

Встановлено строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з наступного дня після отримання копії цієї ухвали шляхом надання:

- документу про сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі або докази підтверджуючі звільнення особи від сплати судового збору;

- позовну заяву із зазначенням відомих номерів засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти позивача;

- обґрунтовану заяву про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними і додати докази поважності причин пропуску такого строку;

10 жовтня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяві, що викладені в ухвалі суду від 27 вересня 2024 року, а саме: документ про сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі; уточнена позовна заява із зазначенням відомих номерів засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти позивача.

Також, до суду була надана заява про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Вищезазначена заява обгрунтована тим, що Позивачка просить призначити пенсію з дня звернення, а саме з 19.06.2024. Тобто, строк для звернення до суду щодо рішення від 28.06.2024 не пропущено. Щодо рішення від 23.09.2021 та рішення від 29.11.2021 зазначає, що Позивачка не мала можливості звернутись до суду в шестимісячний строк для оскарження зазначених рішень у зв`язку з повномасштбним вторгненням росії на територію України та у зв`язку з встановленням карантину на території України з метою запобігання поширенню гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 дію якого відмінено 30 червня 2023 року. Вважає, що в даному випадку початок перебігу строку звернення до суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді від органу ПФУ. Після отримання представником Позивачки матеріалів пенсійної справи, а саме 19.01.2023 року Позивачка дізналась про порушення її права.

Розглянувши дане клопотання суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно норм Кодексу адміністративного судочинства України, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Правова конструкція «в межах встановленого законом строку звернення до адміністративного суду» означає, що позов має подаватись лише в тих часових обмеженнях, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

В силу приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому, числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії , справа Девеер проти Бельгії).

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2011 року по справі №17-рп/2011 також визначив, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позовної заяви, Позивачка, зокрема, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23 вересня 2021 року №51, яким відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 на утриманця ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29 листопада 2021 року №51, яким відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 на утриманця ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 20 червня 2023 року №51, яким відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 на утриманця ОСОБА_2 .

З відповідним позовом представник Позивачки звернулася до Донецького окружного адміністративного суду 26.07.2024 року, відповідно до штампу на поштовому конверті.

Тобто, позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду із даним позовом, а саме майже три роки.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом певного строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Пенсія є періодичним щомісячним платежем, а тому в будь-якому разі, про не отримання її періодично відомо особі.

Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації на підставі яких нормативно-правових актів не було призначено таку пенсію.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Частиною другою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Встановлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду (справа № 240/12017/19 від 31.03.21) звертає увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt, згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Поряд із цим, згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває й на теперішній час.

У пункті 47 постанови від 10 листопада 2022 року у справі №990/115/22 Верховний Суд сформував правову позицію, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Отже, сам факт введення в Україні воєнного стану не є самостійною обставиною, що унеможливлює подання позову до адміністративного суду в строки, встановлені КАС України.

Тому твердження позивача про те, що поважність пропуску строку звернення до суду обумовлена введенням в Україні воєнного стану є необґрунтованими.

Також, в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду представник Позивачки зазначає, що підставою стало встановлення карантину на території України з метою запобігання поширенню гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, дію якого відмінено 30 червня 2023 року.

Суд звертає увагу позивача на вимоги абзацу другого пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-IX від 18 червня 2020 року, який запровадив механізм поновлення строку виключно за умови, якщо сторона доведе, що неможливість вчинення процесуальної дії пов`язана з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Однак, заява про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду не містить обґрунтування та доказів, що неможливість вчасного звернення до суду зумовлена обмеженнями впровадженими у зв`язку з карантином.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 440/5217/19.

Посилання Позивачки на карантин є неприйнятними, оскільки самі по собі такі посилання, без відповідних обґрунтувань та доказів, не можуть бути правовою підставою для поновлення строку звернення до суду з позовом.

Поряд із цим, представником Позивачки зазначено, що про порушення своїх право вона дізналась після отримання матеріалів пенсійної справи, а саме 19.01.2023 року.

Як вже зазначалось судом вище, представник Позивачки звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із відповідним позовом 26.07.2024 року, тобто, після встановленого шестимісячного строку звернення.

Таким чином, позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом надання обґрунтованої заяви про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними і додати докази поважності причин пропуску такого строку.

Згідно з частиною 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність продовження на п`ять днів строк для усунення недоліків позовної заяви.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Продовжити строк на усунення недоліків за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Встановити позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, протягом якого позивач має надати до суду: обґрунтовану заяву про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними і додати докази поважності причин пропуску такого строку.

Попередити позивача про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 КАС України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Направлення даної ухвали здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Інформацію щодо роботи суду можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://adm.dn.court.gov.ua.

Суддя О.О. Галатіна