Справа № 380/23628/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/23628/23 пров. № А/857/8175/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Грень Н.М.), ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи 29 лютого 2024 року, у справі №380/23628/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним дій,

В С Т А Н О В И В :

11.10.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років від 02.10.2023 р. №55; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області зарахувати також до спеціального стажу роботи на посаді лісоруба період роботи позивача з 11.10.2017 р. по 11.07.2023 р. включно та повторно розглянути заяву позивача від 25.09.2023 р. про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, яка відновлена за рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04 червня 2019 року з урахуванням наявності у позивача після досягнення 55 років загального стажу роботи більше 25 років, з них більше 12 років 6 місяців спеціального стажу роботи на посаді лісоруба.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року позов задоволено повністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що уточнюючою довідкою, виданою філією «Коломийське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 25.09.2023 за № 21.08-564 підтверджено факт роботи позивача на посаді лісоруба з 01.11.2006 р. до 11.07.2023 р. та його спеціальний стаж лісоруба 16 років 08 місяців 10 днів. Скаржник зазначив, що надані відповідачу документи підтверджують наявність достатньої кількості пільгового стажу, що дає право позивачу на призначення пенсії відповідно до вимог пункту «в» статті 55 Закону за вислугу років, у редакції, яка відновлена за рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04 червня 2019 року. Суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.10.2023 № 55 про відмову у призначені пенсії, є протиправним та підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року та ухвалити нове, яким в позові відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що за результатами розгляду документів доданими до заяви, до страхового стажу пільгового стажу ОСОБА_1 зараховано всі періоди. Страховий стаж становить 27 років 05 місяців 1 день та стаж необхідного для призначення пенсії за вислугу років становить 10 років 11 місяців 12 днів. Скаржник вказує, що станом на момент звернення із заявою про призначення пенсії, позивач не мав права на пенсію за вислугою років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону №1788, оскільки станом на 11 жовтня 2017 року його робочий стаж був меншим ніж 12 років 06 місяців.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 25.09.2023 із заявою про призначення пенсії за вислугу років та пакетом документів.

За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення від 02.10.2023 за № 55, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.

Таке рішення вмотивовано тим, що відповідно до пункту «в» статті 55 Закону № 1788 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи на 11.10.2017 для чоловіків - не менше 26 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Зі змісту оскарженого рішення слідує, страховий стаж складає 27 років 5 місяців 1 день.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788-ХІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Стаття 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Отже, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

Частиною 1 статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, робітники і майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання.

Відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції від 09.12.2012) право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон № 213-VIII) статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції. Так, право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «в» вказаної статті мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Абзацами 1, 2 п. 16 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону № 1058-IV, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України, ухвалюючи рішення від 04 червня 2019 року №2-р/2019, яким визнав неконституційними положення пункту «а» статті 54, положення статті 55 Закону №1788-ХІІ (зі змінами, внесеними Законами №213-VIII, №911-VIII), якими було встановлено обмеження щодо віку та стажу при призначенні пенсії за вислугу років, вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Позиція Конституційного Суду України, викладена в цьому рішенні, полягає в тому, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що при запровадженні юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років, законодавець не мав об`єктивних підстав.

Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону №1788-ХІІ слідує, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом «а» статті 54, пунктами «а», «б», «в», «г», «д», «е», «є», «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Положення Закону №1788-ХІІ щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави. Відтак, Конституційний Суд України визнав зазначені зміни неконституційними.

Отже, починаючи з 05.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції, чинній до внесення змін Законом від 02.03.2015 № 213-VIII та Законом від 24.12.2015 № 911-VIII.

Тобто, особа, яка станом на день звернення до Пенсійного органу має 25 років загального стажу, з яких 12 років 6 місяців спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, така особа має право на призначення пенсії за вислугу років.

Зі змісту рішення від 02.10.2023 № 55 встановлено, що на момент звернення позивача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років 25.09.2023 відповідно до п. «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» спеціальний стаж позивача складав 10 років 11 місяців 12 днів. Водночас, обчислення спеціального стажу відповідач здійснив станом на 11.10.2017, без врахування рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019.

Відтак, оскільки позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 25.09.2023, тобто після прийняття Конституційним Судом України рішення від 04.06.2019, відповідач повинен був застосувати положення пункту «в» статті 55 Закону № 1788-ХІІ у первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» від 12.10.1992 № 83 затверджений Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, до якого включена посада водія автомобілів по вивезенню лісу.

Відповідно до записів № 16-21 трудової книжки позивача № 0580380, дата заповнення 14.06.2000 р., у період з 01.11.2006 р. по 11.07.2023 р. позивач працював лісорубом у Чернелицькому лісництві.

Уточнюючою довідкою, виданою філією «Коломийське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 25.09.2023 за № 21.08-564 підтверджено факт роботи позивача на посаді лісоруба з 01.11.2006 р. до 11.07.2023 р. та його спеціальний стаж лісоруба 16 років 08 місяців 10 днів.

Таким чином, стаж роботи позивача на посаді лісоруба з 01.11.2006 до 11.07.2023 підтверджують наявність достатньої кількості пільгового стажу, що дає право позивачу право на призначення пенсії відповідно до вимог пункту «в» статті 55 Закону за вислугу років, у редакції, яка відновлена за рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04 червня 2019 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону № 1788-ХІІ з дати звернення із заявою про призначення пенсії, як це встановлено частиною 1 статті 45 Закону № 1058-IV.

Слід зазначити, що доводи відповідача стосуються виключно відсутності у позивача спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, обчисленого станом на 11.10.2017, проте такі, на переконання суду апеляційної інстанції, є помилковими, оскільки обчислення стажу без урахування рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 призводить до несправедливого та невиправданого обмеження права позивача на соціальний захист.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції констатує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області зарахувати до спеціального стажу роботи на посаді лісоруба період роботи позивача з 11.10.2017 р. по 11.07.2023 р. включно та повторно розглянути заяву позивача від 25.09.2023 р. про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, яка відновлена за рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04 червня 2019 року з урахуванням наявності у позивача після досягнення 55 років загального стажу роботи більше 25 років, з них більше 12 років 6 місяців спеціального стажу роботи на посаді лісоруба.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду 29 лютого 2024 року у справі №380/23628/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко