Справа № 754/3486/24
Суддя: Гринчак О. І.
Дата ухвалення: 2024-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/79/24
Справа №754/3486/24
РІШЕННЯ

Іменем України

17 жовтня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Гринчак О.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1501832 від 23.02.2024,

В С Т А Н О В И В:

Зміст позовних вимог

07 березня 2024 року ОСОБА_1 , через представника - адвоката Шипіцина Олександра Володимировича, за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, в якій просить:

- поновити строк для звернення до суду з позовною заявою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1501832 від 23.02.2024 та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 510,00 грн за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 ;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції 3000,00 грн на відшкодування судових витрат - витрат на професійну правничу допомогу та суму сплаченого судового збору, які були понесені позивачем.

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, тим, що 01.03.2024 ОСОБА_1 отримав рекомендований лист з трек-номером 775, в якому містилась постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1501832 від 23.02.2024. Постанова складена інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальону 2-го полку Управління патрульної поліції в місті Києві лейтенантом поліції Точеною Дар`єю Михайлівною щодо ОСОБА_1 , який начебто 22.02.2024 о 23 год 55 хв 33 сек у місті Києві на вулиці Осипа Мандельштама (Крайня) перед розворотом ліворуч не подав сигнал світловим покажчиком повороту, чим порушив п. 9.4. ПДР - несвоєчасне подання попереджувальних сигналів.

Із зазначеною постановою позивач не згоден та вважає її незаконною з таких підстав.

22.02.2024 приблизно о 22 год 00 хв на вулиці Меліоративна у м. Києві ОСОБА_1 перебував на пасажирському сидінні (справа від водія) у припаркованому автомобілі марки BMW 525I д.н.з. НОМЕР_1 , який належить його матері - ОСОБА_2 . Разом з позивачем в автомобілі (на задньому сидінні) знаходились ще дві особи - товариші ОСОБА_1 .

Несподівано під`їхала патрульна машина та співробітники поліції почали винуватити позивача у порушенні ПДР. На пояснення позивача, що він перебував на пасажирському сидінні та не керував транспортним засобом поліцейські не реагували. Співробітники управління патрульної поліції м. Києва притягли ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та наклали адміністративне стягнення у виді штрафу на суму 510,00 грн. Підстави накладення адміністративного стягнення ОСОБА_1 були невідомі до 01.03.2024, оскільки копію постанови від 23.02.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення співробітниками патрульної поліції йому вручено не було.

Позивач зазначає, що відповідач ухвалив оскаржувану постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які були присутні в автомобілі разом з ОСОБА_1 . Тому, позивач вважає, що відповідач порушив вимоги статей 278, 279, 283 КУпАП.

Позивач наголошує, що Правил дорожнього руху чи будь-яких інших приписів законодавства України не порушував, оскільки знаходився на пасажирському сидінні припаркованого транспортного засобу.

Відзив на позовну заяву

У відзиві на позовну заяву відповідач вважає, що викладені твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Відповідач стверджує, що водій не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при розвороті. Таким чином, на вимогу поліцейського, позивач здійснив зупинку транспортного засобу відповідно до п. 1, 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Також відповідач зазначає, що інспектор діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція), таким чином було зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення (оптичний диск з відеозаписом події додається до матеріалів справи). Інспектор в ході розгляду справи не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, що підтверджується відеозаписом.

Окрім того, відповідач вважає, що витрати на правничу допомогу у сумі 3000,00 грн є не співмірними з таких підстав:

- співмірністю захисту начебто порушених прав та розміром витрат на їх відновлення в суді, а саме предметом оскарження є постанова серії ЕНА №1501832 від 23.02.2024 щодо притягнення до адміністративної відповідальності та стягнення штрафу в розмірі 510,00 грн, а витрати на правничу допомогу щодо звернення до суду за її оскарження в суді нараховані в розмірі 3000,00 грн, що не є співмірним;

- складністю справи №754/3486/24, оскільки розгляд справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження;

- обсягом проведеної роботи.

Відповідно до детального опису робіт акту 1 приймання-передачі послуг (до договору № 2-02/2024-1 про надання правової допомоги від 26.02.2024) зазначено процесуальну дію - «аналіз судової практики судів України щодо спірних правовідносин між клієнтом та Департаментом патрульної поліції - одна година».

Відповідач вважає, що аналіз судової практики не відносяться до професійної правничої допомоги, оскільки відповідно до ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат зобов`язаний підвищувати свій професійний рівень. Таким чином, вивчення судової практики відноситься до обов`язку адвоката щодо підвищення свого професійного рівня.

Рух справи

Ухвалою суду від 18 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1501832 від 23.02.2024. Прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1501832 від 23.02.2024 та відкрито провадження у справі. Визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Витребувано від Департаменту патрульної поліції матеріали, які були підставою для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , зокрема, копії фото та/чи кінозйомки, відеозапису тощо (у тому числі з боді-камер поліцейських), на яких зафіксовано факт адміністративного правопорушення.

19.04.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

10.06.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

23.02.2024 інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальону 2-го полку Управління патрульної поліції в місті Києві лейтенантом поліції Точеною Дар`єю Михайлівною винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1501832 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови 22.02.2024 о 23 год 55 хв ОСОБА_1 , рухаючись транспортним засобом BMW 525I д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: Осипа Мандельштама, м. Київ, перед розворотом ліворуч не подав сигнал світловим покажчиком повороту, чим порушив п. 9.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 - несвоєчасне подання попереджувальних сигналів.

Також у цей же день щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким 22.02.2024 біля 22:40 за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 7 керував BMW 525I д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився пройти огляд на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку на місці події та в медичному закладі.

При цьому, постановою Деснянського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року у справі № 754/3676/24 закрито провадження щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Норми права та мотиви суду

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Національну поліцію» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 9.4 Правил дорожнього руху встановлено, що подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху. Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів.

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У примітці до ст. 122 КУпАП зазначено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до частин першої статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені частиною другою статті 122 цього Кодексу.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція № 1395).

Пунктом 5 розділу IV Інструкції № 1395 передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (пункт 4 розділ 1 Інструкції № 1395).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції № 1395 передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (пункт 2 розділу ІІІ Інструкції № 1395).

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.

Відповідачем надано відеозапис з бодікамери № 473852, на якому фіксація події починається о 22 год 42 хв з моменту як позивач стоїть біля транспортного засобу, при цьому руху автомобіля не зафіксовано. Окрім того, відеозапис містить фіксацію оформлення адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130, та ч. 2 ст. 122 КУпАП. Проте відеозапис, наданий відповідачем, не відображає подію, яка вказана в оскаржуваній постанові, а саме того, що 22.02.2024 о 23 год 55 хв ОСОБА_1 , рухаючись транспортним засобом BMW 525I д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: Осипа Мандельштама, м. Київ, перед розворотом ліворуч не подав сигнал світловим покажчиком повороту.

Матеріали справи не містять роздруківок, фотодоказів чи відеозапису порушення позивачем п. 9.4 Правил дорожнього руху.

За приписами ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У постанові Деснянського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року у справі № 754/3676/24 зазначено, що сам рух автомобіля ВМW525і д.н.з. НОМЕР_1 , сам факт пересадки водія з водійського сидіння на переднє пасажирське сидіння і факти керування автомобілем жодними доказами, окрім слів обох поліцейських, не задокументовані; за результатами додаткової перевірки до матеріалів справи додано ще один диск із фотознімками, однак дані фотознімки не містять чіткого і однозначного зображення, хто саме керує автомобілем; доводи поліцейських, що їхній службовий автомобіль не був обладнаний відеокамерою не підтверджені доказами і в той же час обидва поліцейських мали нагрудні відеокамери, які працювали і суду не надано доказів, що поліцейські були позбавлені можливості зафіксувати саме рух автомобіля; відеозйомкою з місця події зафіксовано, що дві особи повідомляли поліцейським, що саме вони були керувальниками автомобіля. Однак від цих осіб пояснення не відібрані; окрім слів поліцейських, які жодними правовими і допустимими доказами не задокументовані, факт керування ОСОБА_1 автомобілем не підтверджений жодними конкретними доказами.

Отже, при розгляді цієї справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування та підтвердження під час розгляду справи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1501832 від 23.02.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення слід закрити.

Щодо судових витрат

Відповідно до положень статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до положень статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

До позовної заяви на підтвердження наданої правової допомоги надано:

- договір про надання правової допомоги від 26 лютого 2024 року, укладений між адвокатським бюро «Олександра Шипіцина» та позивачем;

- додаткову угоду № 1 від 26 лютого 2024 року до договору про надання правової допомоги від 26 лютого 2024 року;

- акт № 1 приймання-передачі виконаних послуг від 07.03.2024, згідно з яким на виконання умов договору бюро виконало доручення клієнта в таких обсягах та із затратою такої кількості часу: 1) аналіз оскаржуваної постанови - одна година; 2) аналіз судової практики судів України щодо спірних правовідносин - одна година; 3) підготування та направлення до Деснянського районного суду міста Києва позовної заяви та доданих до неї документів - три години;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2698 від 07.11.2007;

- ордер надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1325119 від 07.03.2024.

У позовній заяві позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу з відповідача у сумі 3000,00 грн.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з предметом позову, складністю справи та обсягом проведеної роботи.

З огляду на те, що виокремлення адвокатом «аналізу оскаржуваної постанови» та «аналізу судової практики» як самостійних видів адвокатської послуги є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката з «підготування позовної заяви», дії з направлення позовної заяви до суду не належать до жодного виду правничої допомоги, тому суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю цієї справи та наданими послугами адвоката.

Тому наявні підстави для зменшення відшкодування розміру витрат на правничу допомогу, надану адвокатом позивачу в суді, до 1500 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. 2, 5-11, 72, 77, 139, 243, 244, 246, 250, 286 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1501832 від 23.02.2024 задовольнити.

Постанову ЕНА № 1501832 від 23.02.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , місце знаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, будинок 3.

Повний текст рішення складено та підписано 17.10.2024.

Суддя Деснянського

районного суду міста Києва Оксана Гринчак