Справа № 300/3271/24
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" жовтня 2024 р. справа №300/3271/24
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Скільський І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) в інтересах якого діє представник за довіреністю Кучера О.М. (далі представник позивача) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не прийняття рішення, про дострокове звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами старшого солдата ОСОБА_1 , розвідника-радіотелефоніста НОМЕР_2 окремої єгерської бригади десантно-штурмових військ НОМЕР_3 загону спеціального призначення 3 роти спеціального призначення 1 групи військової частини НОМЕР_1 , на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , достроково звільнити з військової служби у запас за сімейними обставинами старшого солдата ОСОБА_1 розвідника-радіотелефоніста НОМЕР_2 окремої єгерської бригади десантно-штурмових військ НОМЕР_3 загону спеціального призначення 3 роти спеціального призначення 1 групи військової частини НОМЕР_1 , на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у Збройних Силах України на посаді розвідник-радіотелефоніст НОМЕР_2 окремої єгерської бригади десантно-штурмових військ НОМЕР_3 загону спеціального призначення 3 роти спеціального призначення 1 групи військової частини НОМЕР_1 . 08.02.2024 позивач рекомендованим листом відправив на ім`я командування військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , рапорт із додатками про його звільнення з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю. Однак з 08.02.2024 по даний час військова частина НОМЕР_1 не звільнила ОСОБА_1 , також не надала йому жодної відповіді, його рапорт від 08.02.2024 залишений без задоволення, тобто йому відмовлено у звільненні з військової служби. За доводами представника позивача вказаний рапорт із додатками направлено позивачем на ім`я командування військової частини НОМЕР_1 рекомендованим листом, тому, що безпосередні командири відмовлялись брати і реєструвати даний рапорт. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.05.2024 відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) (а.с.30-31).
Військова частина НОМЕР_1 скористалася правом подання відзиву на позовну заяву (а.с.34-36). Так, у відзиві представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог. На підтвердження своєї позиції зазначив, що згідно абзацу 2 п.14.10 розділу ХІV Інструкції №170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Також, представник відповідача зазначив про те, що позивач незрозуміло з яких причин та підстав направляв листа на адресу АДРЕСА_2 , так як військова частина НОМЕР_1 ніколи не дислокувалась та не реєструвалась за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті чого зазначений рапорт позивача військова частина НОМЕР_1 не могла отримати. Станом на день подання позовної заяви, позивач жодним чином не звертався та не подавав по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення, у зв`язку з чим командування військової частини НОМЕР_1 не відмовляло у розгляді рапорту про звільнення позивача, а отже факт бездіяльності з боку військової частини, як суб`єкта владних повноважень по відношенню до позивача - відсутній. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Представник позивача скористалась правом на подання відповіді на відзив (а.с.42-44). У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що позивач неодноразово звертався до своїх безпосередніх командирів військової частини НОМЕР_1 та надавав їм рапорт та всі необхідні документи, в тому числі їх оригінали. Однак безпосередні командири військової частини НОМЕР_1 відмовлялись брати і реєструвати рапорт позивача, а також надати йому точну юридичну адресу військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із чим такий рапорт з додатками був направлений на ім`я командування військової частини рекомендованим листом на відому позивачу адресу відповідача. Вважає, що позивачем дотримано законодавчо визначеної процедури подання рапорту та доданих до нього документів. Просила позов задовольнити.
Представник відповідача скористався правом подання заперечення на відповідь на відзив (а.с.46-47). У запереченні представник відповідача звернув увагу на те, що ні позивач ні його представник не зазначили до кого саме із рапортом та доданими документами звертався позивач щодо його звільнення з військової служби за сімейними обставинами і хто з посадових осіб військової частини відмовив йому в отриманні рапорту та доданих до нього документів, що на переконання представника відповідача свідчить про те, що позивач насправді не звертався з відповідним рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 . Просив у задоволенні позову відмовити.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 02.10.2024 з метою з`ясування всіх обставин у справі, а також повного, всебічного та об`єктивного вирішення даної справи витребував у Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії документів, щодо зареєстрованого місцезнаходження Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, як суб`єкта владних повноважень, з 08.02.2024 (а.с.51-52).
На виконання вищезазначеної ухвали суду представником відповідача, через підсистему «Електронний суд» 03.10.2024 долучено довідку з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №372/22 від 15.03.2022, щодо зареєстрованого місцезнаходження Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_4 )(а.с.56).
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.
Старший солдат ОСОБА_1 , проходить службу у Збройних Силах України на посаді розвідник-радіотелефоніст НОМЕР_2 окремої єгерської бригади десантно-штурмових військ НОМЕР_3 загону спеціального призначення 3 роти спеціального призначення 1 групи військової частини НОМЕР_1 .
07.02.2024 між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , Калуським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зареєстровано шлюб, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с.10).
Дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю 3 групи, інвалідом з дитинства, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №035985 (а.с.13), посвідчення серії НОМЕР_6 від 23.01.2024 (а.с.14), консультативного висновку спеціаліста (а.с.15).
Як зазначає представник позивач у позовній заяві, 08.02.2024 старший солдат ОСОБА_1 відправив рекомендованим листом рапорт на ім`я командування військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , про звільнення з військової служби, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю. До рапорту позивач додав завірені приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області копії: паспорта громадянина України та РНОКПП ОСОБА_1 , свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , паспорта громадянина України та РНОКПП ОСОБА_2 , довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №035985 від 27.09.2022 про встановлення ОСОБА_2 3 групи інвалідності з дитинства, посвідчення серії НОМЕР_6 від 23.01.2024.
Однак, як зазначено представником позивач у позовній заяві, з 08.02.2024 по даний час військова частина НОМЕР_1 не звільнила з військової служби ОСОБА_1 , також не надала йому жодної відповіді, його рапорт залишений без задоволення, тобто йому відмовлено у звільненні з військової служби.
Згідно доводів представника позивача у позовній заяві, зазначений рапорт з додатками направлявся ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 поштою (рекомендованим листом) тому, що безпосередні командири відмовлялись брати і реєструвати його рапорт.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 08.02.2024 протиправною, представник позивача діючи в інтересах позивача звернулася до суду з відповідними позовними вимогами про зобов`язання достроково звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, при вирішенні даної справи, керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно з частинами 1 та 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
Суд зазначає, що на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено та діє.
Згідно вимог статей 20, 22 Закону № 2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (для вищого офіцерського складу до 65 років).
Статтею 24 Закону №2232-ХІІ унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Відповідно до частини 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення №1153/2008).
Згідно приписів пунктів 4-7 Положення №1153/2008, громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України. Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-ХІІ. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Відповідно до пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 233 Положення№1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.
Згідно пункту 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Відповідно до пункту 12.1 розділу XII Інструкції №170 звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення №1153/2008
Згідно абзацу другого пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Відповідно до абзацу першого частини 3 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 242 Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Таким чином, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Представником позивача у позовнійзаяві зазначено, що 08.02.2024 старший солдат ОСОБА_1 відправив рекомендованим листом рапорт із додатками на ім`я командування військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , про звільнення з військової служби, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, однак, станом на час звернення до суду з даним позовом військова частина НОМЕР_1 не звільнила з військової служби ОСОБА_1 , також не надала йому жодної відповіді, його рапорт залишений без задоволення, тобто йому відмовлено у звільненні з військової служби.
У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що станом на день подання позовної заяви, позивач жодним чином не звертався до військової частини НОМЕР_1 та не подавав по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. Командування військової частини НОМЕР_1 не відмовляло у розгляді рапорту про звільнення позивача. Військова частина НОМЕР_1 ніколи не дислокувалась та не реєструвалась за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті чого зазначений рапорт позивача військова частина НОМЕР_1 не отримувала.
Відповідно до пункту 3.9.1. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124, реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, який підтверджує факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації. Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення. Подавати на розгляд командиру (керівнику) незареєстровані документи забороняється.
Із наданої відповідачем через підсистему «Електронний суд» на виконання ухвали суду від 02.10.2024 про витребування доказів, копії довідки з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №372/22 від 15.03.2022, щодо зареєстрованого місцезнаходження Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_4 )(а.с.56), судом встановлено, що зареєстрованим місцемзнаходження Військової частини НОМЕР_1 ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_7 , за КАТОТТГ НОМЕР_8 є АДРЕСА_3 .
Враховуючи надані представником відповідача докази зареєстрованого місцезнаходження Військової частини НОМЕР_1 , вбачається, що направлений ОСОБА_1 поштою (рекомендованим листом) 08.02.2024 рапорт з додатками за адресою: АДРЕСА_1 , направлений за адресою, яка не є зареєстрованим місцемзнаходження Військової частини НОМЕР_1 .
Позивачем та його представником не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що станом на час направлення 08.02.2024 рапорту з додатками Військова частина НОМЕР_1 знаходилась (дислокувалась) за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що направлений ОСОБА_1 рапорт та додані до нього документи про звільнення його з військової служби, до військової частини НОМЕР_1 на реєстрацію та розгляд не надходили, оскільки такі були направлені за адресою відмінною від дійсної адреси зареєстрованого місцязнаходження військової частини НОМЕР_1 .
Щодо доводів представника позивача наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, про те, що рапорт з додатками направлявся ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 поштою (рекомендованим листом) тому, що безпосередні командири відмовлялись брати і реєструвати його рапорт, то суд вважає за необхідне зазначити таке.
З позовної заяви та доданих до неї документів встановлено, що станом на 07.02.2024 ОСОБА_1 перебував у м.Калуш.
07.02.2024 між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,(особою з інвалідністю 3 групи) Калуським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зареєстровано шлюб, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с.10).
Таким чином ОСОБА_1 08.02.2024 о 16:38:57 год., перебував на території м.Калуш, Івано-Франківської області, де через поштове відділення «Укрпошта» Калуш 1, АДРЕСА_5 , здійснював поштове відправлення рапорту з додатками.
Разом з тим ні позивачем ні його представником не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що після реєстрації шлюбу 07.02.2024, зокрема в період з 07.02.2024 до 16:38 год. 08.02.2024, їздив до місця несення військової служби, з метою подання по команді рапорту з додатками командиру військової частини НОМЕР_1 .
Встановлені судом обставини та наявні у матеріалах справи докази вказують на те, що позивач після реєстрації шлюбу (07.02.2024) і до направлення через поштове відділення рапорту з додатками про звільнення з військової служби (08.02.2024), до місця несення служби не прибував, а знаходився по місцю проживання в м.Калуш, Івано-Франківської області, що в свою чергу спростовує доводи представника позивача про неодноразову відмову безпосередніх командирів військової частини НОМЕР_1 прийняти та зареєструвати від ОСОБА_1 рапорт з додатками, про його звільнення з військової служби.
Підсумовуючи вищенаведене та враховуючи відсутність у матеріалах адміністративної справи доказів того, що ОСОБА_1 дійсно по команді звертався із рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 , у якій він проходить військову службу, про його звільнення з військової служби із зазначенням підстав, визначених ст. 26 Закону №2232-ХІІ, суд приходить до висновку про відсутність в діях відповідача протиправної бездіяльності, щодо не прийняття рішення, про дострокове звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами старшого солдата ОСОБА_1 .
Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.
Зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ВИРІШИВ:
в задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_9 ), адреса: АДРЕСА_6 ;

відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_7 ), адреса місцезнаходження за КАТОТТГ UA0015879 м.Черкаси.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.