Справа № 360/641/24
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року справа №360/641/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєва Е.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі № 360/641/24 (головуючий І інстанції Чернявська Т.І.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

В червні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач), в якому позивач просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо обмеження розміру щомісячної пенсійної виплати ОСОБА_1 максимальним розміром пенсії у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити з 20 березня 2024 року перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум), здійснювати нараховування та виплату в подальшому ОСОБА_1 пенсії без застосування обмеження максимальним розміром пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області.

Пенсія позивачу призначена як особі з інвалідністю ІІ групи від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі відшкодування фактичних збитків (ступінь втрати працездатності - 70 %) згідно з вимогами статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон № 796-ХІІ).

Внаслідок перерахунку пенсії відповідно до пункту 9 постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2021 року № 1307 Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 і від 26 вересня 2012 року № 886, з 01 грудня 2022 року розмір пенсії позивача з надбавками склав 73843,75 грн, але з урахуванням норм статті 67 Закону № 796-ХІІ був обмежений максимальним розміром, який склав 20930,00 грн.

Внаслідок перерахунку пенсії за вище зазначеними підставами з 01 березня 2024 року розмір пенсії з надбавками склав 95056,60 грн.

В протоколі/розпорядженні щодо перерахунку пенсії з 01 березня 2024 року зазначені суми обмежень в індексації з 01 березня 2023 року в розмірі за мінусом 12797,72 грн та з 01 березня 2024 року за мінусом 5415,22 грн.

Таким чином, з урахуванням обмежень максимальним розміром відповідно статті 67 Закону № 796-ХІІ та обмежень в індексації, підсумок розміру пенсії з 01 березня 2024 року склав 23610,00 грн.

Рішенням від 20 березня 2024 року № 2-р(ІІ)/2024 Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону України від 08 липня 2011 року № 3668-VI Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи (далі - Закон № 3668-VI) зі змінами, що поширює свою дію на Закон 796-ХІІ зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ зі змінами.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року № 2-р(ІІ)/2024 припис статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-ХІІ зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ зі змінами, визнані неконституційними, та утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Незважаючи на втрату чинності припису статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-ХІІ зі змінами, припису першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ зі змінами, позивачу виплачена пенсія за квітень 2024 року у розмірі 23610,00 грн та за травень 2024 року у розмірі 23610,00 грн, тобто з урахуванням обмежень максимальним розміром відповідно статті 67 Закону № 796-ХІІ та обмежень в індексації.

На звернення позивача (зареєстроване відповідачем за № 2420/Л-1200-24) про проведення відповідних пенсійних виплат без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії відповідно до чинного законодавства України Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області листом від 10 травня 2024 року № 2975-2420/К-02/8-1200/24 відмовило позивачу у проведенні перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром, зазначивши, що після визнання норми статті 67 Закону № 796-ХІІ неконституційною, зміни до Закону № 796-ХІІ в частині визначення максимального розміру не внесені, тому підстав для виплати пенсії в іншому розмірі немає.

Такі дії відповідача, як і обмеження граничного (максимального) розміру пенсії з 20 березня 2024 року, позивач вважає протизаконними та протиправними, внаслідок чого просить позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі № 360/641/24 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо обмеження ОСОБА_1 з 21 березня 2024 року пенсії по інвалідності максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити ОСОБА_1 з 21 березня 2024 року виплату пенсії по інвалідності без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) є особою з інвалідністю ІІ групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків (ІІ група), що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (70 % втрата працездатності), що підтверджується посвідченням особи з інвалідністю ІІ групи серії НОМЕР_2 від 03 жовтня 2007 року, довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 148612 від 17 червня 2010 року, довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА № 011506, посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (1 категорія) серії НОМЕР_3 , виданим Луганською обласною державною адміністрацією 28 лютого 2019 року, та рішеннями по пенсійній справі № 62.

Відповідно до рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 04 вересня 2018 року № 62 про призначення пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року призначено пенсію по інвалідності у розмірі відшкодування фактичних збитків, розрахунок якої проведено з урахуванням таких складових: основний розмір пенсії від середнього заробітку 10896,66 грн, цільова допомога інвалідам війни II-ї групи 50,00 грн, підвищення інвалідам армії, прирівняних до інвалідів війни ІІ групи (40 % від 1452,00 грн) 580,80 грн, додаткова пенсія інвалідам ІІ групи з числа ліквідаторів 1-ї категорії за пост. № 112 п. 5 379,60 грн; розмір пенсії з надбавками складає 11907,06 грн.

Згідно з рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 21 листопада 2022 року № 62 Про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2022 року перераховано пенсію по інвалідності у розмірі відшкодування фактичних збитків. Розрахунок пенсії проведено з урахуванням таких складових: середньомісячний заробіток 103681,36 грн (середній заробіток 6186,32 грн, останній місяць врахованої зарплати 31 серпня 1986 року, сума коефіцієнтів заробітної плати 16,75978, індивідуальний коефіцієнт для обчислення - 16,75978, середньомісячний заробіток для обчислення: 103681,36 грн), основний розмір пенсії від середнього заробітку 72576,95 грн (103681,36 грн х 70 %), підвищення інвалідам армії, прирівняних до інвалідів війни ІІ групи (40 % від 2027,00 грн) 837,20 грн, додаткова пенсія інвалідам ІІ групи з числа ліквідаторів ЧАЕС за пост. № 112 п. 5 379,60 грн, цільова допомога інвалідам війни II-ї групи 50,00 грн, розмір пенсії з надбавками 73843,75 грн, максимальний розмір пенсії 20930,00 грн.

Відповідно до рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 26 лютого 2023 року № 62 Про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2023 року перераховано пенсію по інвалідності у розмірі відшкодування фактичних збитків. Розрахунок пенсії проведено з урахуванням таких складових: середньомісячний заробіток - 124106,67 грн (середній заробіток - 7405,03 грн, останній місяць врахованої зарплати - 31 серпня 1986 року, сума коефіцієнтів заробітної плати - 16,75978, індивідуальний коефіцієнт для обчислення 16,75978, середньомісячний заробіток для обчислення: 124106,67 грн), основний розмір пенсії від середнього заробітку - 86874,67 грн (124106,67 грн х 70 %), підвищення інвалідам армії, прирівняних до інвалідів війни ІІ групи (40 % від 2093,00 грн) 837,20 грн, додаткова пенсія інвалідам ІІ групи з числа ліквідаторів ЧАЕС за пост. № 112 п. 5 379,60 грн, цільова допомога інвалідам війни II-ї групи 50,00 грн, обмеження в індексації з 01 березня 2023 року 12797,72 грн (за мінусом); розмір пенсії з надбавками 75343,75 грн, максимальний розмір пенсії 20930,00 грн.

Згідно з рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 25 лютого 2024 року № 62 Про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2024 року перераховано пенсію по інвалідності у розмірі відшкодування фактичних збитків. Розрахунок пенсії проведено з урахуванням таких складових: середньомісячний заробіток 133985,56 грн (середній заробіток 7994,47 грн, останній місяць врахованої зарплати 31 серпня 1986 року, сума коефіцієнтів заробітної плати - 16,75978, індивідуальний коефіцієнт для обчислення - 16,75978, середньомісячний заробіток для обчислення: 133985,56 грн), основний розмір пенсії від середнього заробітку - 93789,89 грн (133985,56 грн х 70 %), підвищення інвалідам армії, прирівняних до інвалідів війни ІІ групи (40 % від 2093,00 грн) 837,20 грн, додаткова пенсія інвалідам ІІ групи з числа ліквідаторів ЧАЕС за пост. № 112 п. 5 379,60 грн, цільова допомога інвалідам війни II-ї групи - 50,00 грн, обмеження в індексації з 01 березня 2023 року - 12797,72 грн (за мінусом) та з 01 березня 2024 року - 5415,22 грн (за мінусом); розмір пенсії з надбавками - 76843,75 грн, максимальний розмір пенсії 20930,00 грн.

Відповідно до рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 28 лютого 2024 року № 62 Про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2024 року перераховано пенсію по інвалідності у розмірі відшкодування фактичних збитків. Розрахунок пенсії проведено з урахуванням таких складових: середньомісячний заробіток 133985,56 грн (середній заробіток - 7994,47 грн, останній місяць врахованої зарплати - 31 серпня 1986 року, сума коефіцієнтів заробітної плати - 16,75978, індивідуальний коефіцієнт для обчислення - 16,75978, середньомісячний заробіток для обчислення: 133985,56 грн), основний розмір пенсії від середнього заробітку - 93789,89 грн (133985,56 грн х 70 %), підвищення інвалідам армії, прирівняних до інвалідів війни ІІ групи (40 % від 2361,00 грн) - 944,40 грн, додаткова пенсія інвалідам ІІ групи з числа ліквідаторів ЧАЕС за пост. № 112 п. 5 - 379,60 грн, цільова допомога інвалідам війни II-ї групи - 50,00 грн, обмеження в індексації з 01 березня 2023 року 12797,72 грн (за мінусом) та з 01 березня 2024 року - 5415,22 грн (за мінусом); розмір пенсії з надбавками 76950,95 грн, максимальний розмір пенсії 23610,00 грн.

Починаючи з 01 грудня 2022 року позивач отримує пенсію з застосуванням обмеження її максимального розміру в сумі 20930,00 грн, а з 01 березня 2024 року 23610,00 грн.

14 квітня 2024 року позивач засобами вебпорталу Пенсійного фонду України звернувся до відповідача з заявою № ВЕБ-12001-Ф-С-24-067590, якою просив здійснити перерахунок та виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) без застосування обмеження максимальним розміром пенсії десятьма прожитковими мінімумами установлених для осіб, які втратили працездатність, з 01 грудня 2022 року.

Листом від 10 травня 2024 року № 2975-2420/К-02/8-1200/24 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для виплати пенсії без застосування обмеження максимальним розміром.

Надаючи правову оцінку встановленим обстаивнам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон № 796-ХІІ (положення означеного Закону наводяться в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 796-ХІІ він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначено розділом VIII Закону № 796-ХІІ.

Статтею 59 зазначеного Закону врегульовано порядок призначення пенсії військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Суд зазначає, що частиною третьою статті 59 Закону № 796-ХІІ визначено, що при обчисленні пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 цього Закону особам із числа військовослужбовців, у тому числі військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали безпосередню участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт під час проходження військової служби (військових зборів), внаслідок чого стали особами з інвалідністю, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за осіб з їх числа за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата визначається виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частинами першою, другою статті 54 Закону № 796-ХІІ встановлено, що пенсії з інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, що визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Статтею 67 Закону № 796-ХІІ визначено порядок підвищення розміру доплат, пенсій і компенсацій, передбачених цим Законом:

конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати (частина перша);

пенсії, передбачені цим Законом, підвищуються відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (частина друга);

максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень (частина третя).

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 796-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01 жовтня 2011 року.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України Про державну службу, Про прокуратуру, Про статус народного депутата України, Про Національний банк України, Про Кабінет Міністрів України, Про дипломатичну службу, Про службу в органах місцевого самоврядування, Про судову експертизу, Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів, Про наукову і науково-технічну діяльність, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Про пенсійне забезпечення, Про судоустрій і статус суддів, Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Підпунктом 6 пункту 6 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3668-VI внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до статті 67 Закону № 796-ХІІ, а саме частину третю цієї статті викладено в такій редакції, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, установлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, зокрема, Закону № 796-ХІІ, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 2 травня 2018 року у справі № 704/87/17, від 3 квітня 2018 року у справі № 361/4922/17, від 15 травня 2019 року у справі № 554/4191/17, від 21 листопада 2019 року у справі № 161/14321/16-а, від 10 грудня 2020 року у справі № 580/492/19, від 05 вересня 2023 року у справі № 120/1602/23, від 15 листопада 2023 року у справі № 120/6735/23, від 28 лютого 2024 року у справі № 240/20830/21 та від 24 квітня 2024 року у справі №580/365/20.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року № 2-р(II)/2024 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення припис статті 2 Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За приписами частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Позиція Верховного Суду щодо застосування цієї норми Конституції України, сформована, зокрема, у постановах від 09 листопада 2018 року у справі № 747/1151/16-а, від 27 листопада 2018 року у справі № 537/2348/16-а, від 11 грудня 2018 року у справі № 826/7385/16, від 22 січня 2019 року у справі № 826/562/16, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/3169/16, від 31 липня 2019 року у справі № 826/3432/16, від 30 березня 2021 року у справі № 620/614/20, від 25 листопада 2021 року у справі № 200/941/20-а та від 27 вересня 2023 року у справі №260/1656/22.

Із зазначеними положеннями Конституції України також узгоджується пункт 3 частини першої статті 61 Закону України від 24 серпня 2023 року № 3354-IX Про правотворчу діяльність (набрав чинності 20 вересня 2023 року та буде введений в дію в дію через один рік з дня припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022, далі - Закон № 3354-IX), відповідно до якого нормативно-правовий акт або окремий його структурний елемент визнається таким, що втратив чинність, у разі, якщо Конституційним Судом України прийнято рішення про визнання нормативно-правового акта або окремого його структурного елемента таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Аналогічні за змістом положення щодо строку втрати чинності актом (його окремими положеннями) містяться у частині першій статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII Про Конституційний Суд України (далі - Закон № 2136-VIII).

Разом з тим, відповідно до статті 57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Згідно з частиною третьою статті 57 Закону № 3354-IX моментом набрання чинності нормативно-правовим актом є 0 годин дня, наступного за днем його опублікування в порядку, встановленому законом, якщо: 1) інше не визначено Конституцією України та (або) законом; 2) більш пізній строк (термін) не встановлено самим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини шостої статті 57 Закону № 3354-IX моментом припинення дії нормативно-правового акта є 24 година дня відповідного строку (терміну), якщо інше не визначено Конституцією України, законом або більш пізній строк (термін) не встановлено самим нормативно-правовим актом. У разі якщо припинення дії нормативно-правового акта здійснюється на підставі рішення суду, дія нормативно-правового акта припиняється з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

При цьому відповідно до абзацу третього частини першої статті 94 Закону № 2136-VIII процедуру і порядок офіційного оприлюднення актів Суду в Залі засідань Суду та на офіційному веб-сайті Суду встановлює Регламент Конституційного Суду України, ухвалений на спеціальному пленарному засіданні Конституційного Суду України постановою Конституційного Суду України від 22 лютого 2018 року № 1-пс/2018 (далі - Регламент).

Згідно з частиною першою параграфу 73 Регламенту акти Суду за результатами конституційного провадження офіційно оприлюднюються не пізніше наступного робочого дня після їх ухвалення.

Таким чином, за загальним правилом (якщо рішенням Конституційного Суду України не передбачено інше) попередня норма (яка є предметом перевірки на конституційність) діє до 24 години дня набрання чинності відповідним рішенням Конституційного Суду України, а нова норма (що змінює законодавче врегулювання за наслідками цього рішення КСУ і може передбачати як нові права, так і нові обов`язки та обмеження для суб`єкта приватного права) розпочинає діяти з 0 годин наступного дня за днем опублікування відповідного рішення. Такий підхід відповідає принципам правової визначеності та справедливості, а також положенням частини першої статті 19 Конституції України, згідно з якою правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Вказане повною мірою узгоджується також і з положеннями статті 58 Закону № 3354-IX, відповідно до яких пряма дія нормативно-правового акта у часі означає, що його норми поширюються на суспільні відносини, що виникли після набрання ним чинності. Норми нормативно-правового акта поширюються на суспільні відносини, що виникли до дня набрання ним чинності та продовжують існувати на день набрання ним чинності, з дня набрання чинності цим нормативно-правовим актом.

Таким чином суд доходить висновку про те, що в Україні презюмується конституційність та обов`язковість виконання для всіх, у тому числі і для судів, усіх без винятку законів, що прийняті Верховною Радою України та підписані Президентом України, і це повною мірою відповідає принципам розподілу державної влади.

Визнана Конституційним Судом України неконституційною норма закону втрачає чинність з дня ухвалення відповідного рішення або пізніше (про що зазначається у рішенні Конституційного Суду України), зберігаючи при цьому свою дію до 24 години дня набрання чинності відповідним рішенням Конституційного Суду України, а нова норма (яка змінює законодавче врегулювання за наслідками відповідного рішення КСУ) розпочинає діяти з 0 годин наступного дня, що повною мірою узгоджується з порядком оприлюднення рішень КСУ, який передбаченим Регламентом.

Вказане свідчить про те, що рішення Конституційного Суду України мають лише пряму (перспективну) дію в часі (змінюючи замість законодавця закон (законодавче регулювання)) і поширюються на суспільні відносини, що виникли після набрання ним чинності, гарантуючи, при цьому, конституційний принцип розподілу державної влади, а також стабільність суспільно-управлінських відносин в Україні. При цьому визначені темпоральні межі чинності положень нормативно-правового акта, що визнаний неконституційним, забезпечує неможливість настання непередбачуваних наслідків, зокрема, для правової та бюджетної системи, а також суб`єкта (позивач або відповідач), на користь якого винесено судове рішення.

Отже правова позиція Конституційного Суду України щодо неконституційності приписів статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-XII зі змінами, та першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-XII зі змінами має пряму дію у часі і може бути застосована до правовідносин, що виникли або принаймні тривали після ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення, тобто з 21 березня 2024 року.

Враховуюче зазначене вище, суд зауважує, що у період з 01 грудня 2022 року по 20 березня 2024 року положення статті 2 Закону № 3668-VI, що поширює свою дію на Закон № 796-XII, та припис першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-XII, які встановлювали обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, були чинними, а тому підлягали обов`язковому застосуванню відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що відповідач, керуючись положеннями вказаних законів і обмежуючи розмір пенсійної виплати позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, у період з 01 грудня 2022 року по 20 березня 2024 року діяв правомірно.

Водночас, враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладені у Рішенні №2-р(II)/2024, суд наголошує, що з 21 березня 2024 року правові підстави обмежувати пенсію позивача максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність) у відповідача відсутні.

Правова позиція щодо застосування Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року № 2-р(II)/2024 у спірних правовідносинах висловлена Верховним Судом в постанові від 04 липня 2024 року у справі № 580/7744/23.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, викладені в постанові Верховного Суду від 04 липня 2024 року у справі № 580/7744/23.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження позивачу з 21 березня 2024 року пенсії по інвалідності максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, та зобов`язання відповідача здійснити позивачу з 21 березня 2024 року виплату пенсії по інвалідності без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […].

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (№ рішення в ЄДРСР 54398764).

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Згідно із загальними засадами права, дії суб`єкта владних повноважень це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд першої інстанції на підставі частини другої статті 9 КАС України дійшов висновку про необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо обмеження ОСОБА_1 з 21 березня 2024 року пенсії по інвалідності максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити ОСОБА_1 з 21 березня 2024 року виплату пенсії по інвалідності без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі № 360/641/24 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі № 360/641/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко