Справа № 500/5279/24
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5279/24

11 жовтня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якій позивачка просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 01.08.2024 №75 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», виходячи із розрахунку 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати, зазначеної у довідці Офісу Генерального прокурора від 15.02.2024 №21-30зп, починаючи 16.02.2024 з дня звернення за пенсією.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка неодноразово зверталась із заявами до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 01.08.2024 №75 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи по вислузі років, зокрема, до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно архівного витягу з наказу №26/03-03 від 07.02.2024 з 22.02.1996 по 05.11.1996, оскільки дана довідка містить скорочення в написанні прізвища та ініціали, що не відповідає прізвищу даним паспорта.

Позивачка не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень та стверджує, що їй протиправно не зараховано період роботу до страхового стажу.

Ухвалою суду від 02.09.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачам відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

20.09.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує, що згідно пункту 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Страховий стаж позивачки становить - 29 років 07 місяців 05 днів, стаж роботи на прокурорських посадах та за вислугу років становить 22 роки 04 місяці 15 днів. Згідно поданих документів, до страхового стажу позивачки не зараховано: - період згідно архівного витягу з наказу №26/03-03 від 07.02.2024 (з 22.02.1996 по 05.11.1996), оскільки довідка містить скорочення в написанні прізвища та ініціали. Таким чином, оскільки у позивачки відсутній достатній стаж роботи за вислугу років (25 років), у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відсутні правові підстави для призначення позивачці пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

23.09.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача проти позову заперечує та вказує, що при розрахунку пенсії з`ясовано, що відповідно до поданих документів та даних системи персоніфікованого обліку про застраховану особу страховий стаж позивачки становить 29 років 7 місяців 5 днів, стаж роботи на прокурорських посадах та за вислугу років складає 22 роки 4 місяці 15 днів. До страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно архівного витягу з наказу №26/03-03 від 07.02.2024 з 22.02.1996 по 05.11.1996, оскільки довідка містить скорочення в написі прізвища та ініціали, що не відповідає даним паспорта. Враховуючи вище зазначене, позивачці відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи за вислугу років (25 років).

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 починаючи з 16.02.2024 неодноразово зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про прокуратуру.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.02.2024 №75 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи по вислузі років.

В подальшому рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 75 від 13.05.2024, позивачці теж відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи по вислузі років.

Позивачка звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.06.2024 року у справі № 607/6455/24 заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступних документів, виданих на прізвище « ОСОБА_2 »: 1) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №1 ВІД 02 січня 2024 року; 2) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №2 від 10 січня 2024 року; 3) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №3 від 10 січня 2024 року; 4) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №4 від 10 січня 2024 року; 5) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №5 від 10 січня 2024 року; 6) розпорядження за №33 від 01 жовтня 2001 року; 7) розпорядження за №27 від 02 вересня 1997 року; 8) розпорядження за №33 від 22 вересня 1997 року; 9) розпорядження за №3 від 13 лютого 1998 року; 10) розпорядження за №14 від 30 квітня 1998 року; 11) розпорядження за №18 від 11 червня 1999 року; 12) розпорядження за №14 від 10 травня 1999 року.

Отримавши рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06.06.2024 у справі №607/6455/24, позивачка 25.07.2024 звернулась із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України Про прокуратуру до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, до якої долучила рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06.06.2024 у справі № 607/6455/24 та інші підтверджуючі стаж документи.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві прийняло рішення №75 від 01.08.2024 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону України Про прокуратуру у зв`язку з недостатністю стаж роботи за вислугу років 25 років.

У рішенні вказано, що страховий стаж позивачки становить - 29 років 07 місяців 05 днів, стаж роботи на прокурорських посадах та за вислугу років становить 22 роки 04 місяці 15 днів.

До страхового стажу позивачки не зараховано період згідно архівного витягу з наказу №26/03-03 від 07.02.2024 (з 22.02.1996 по 05.11.1996), оскільки довідка містить скорочення в написанні прізвища та ініціали.

Позивачка не погоджується з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, вважає його такими, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірним у цій справі є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №75 від 01.08.2024 про відмову позивачці у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону України Про прокуратуру.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Частиною 1 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" визначено пенсійне забезпечення працівників прокуратури. Прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Частиною 6 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Частиною 8 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування.

Статтею 15 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор; перший заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); прокурор місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої).

Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавство розрізняє поняття «вислуги років, що дає право на пенсію» і «стажу роботи на прокурорських посадах». При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. В той же час до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на прокурорських посадах.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Згідно частини другої статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058- ІV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788- XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі -Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.93 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується "05.01.93".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 5.5 Інструкції №58, якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т. інш.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї). При цьому на першій сторінці трудової книжки, що стала непридатною, робиться надпис "Замість видано дублікат", а книжка повертається її власнику. При працевлаштуванні на нове місце роботи працівник зобов`язаний пред`явити дублікат трудової книжки.

В позовній заяві позивачка вказує, що її трудова книжка обгоріла під час захоплення приміщення прокуратури Тернопільської області у лютому 2014 року, у зв`язку із чим 03.03.2014 прокуратурою Тернопільської області, органом, у якому вона працювала на той момент позивачка, видано дублікат трудової книжки.

Згідно наявної в матеріалах справи копії дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої 03.03.2014 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка у спірний період:

22.02.1996 прийнята на посаду провідного спеціаліста з питань інформаційно-консультативної роботи Борщівського районного центру соціальних служб для молоді, присвоєно 15 ранг державного службовця, підстава Наказ №2-к від 22.02.1996;

05.11.1996 звільнено з посади згідно статті 38 КЗпП України підстава Наказ №2-к від 05.11.1996.

Судом встановлено, що позивачка зверталась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення,

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.06.2024 по справі №607/6455/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120036727) заяву ОСОБА_1 задоволено, встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступних документів, виданих на прізвище « ОСОБА_2 »: 1) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №1 ВІД 02 січня 2024 року; 2) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №2 від 10 січня 2024 року; 3) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №3 від 10 січня 2024 року; 4) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №4 від 10 січня 2024 року; 5) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №5 від 10 січня 2024 року; 6) розпорядження за №33 від 01 жовтня 2001 року; 7) розпорядження за №27 від 02 вересня 1997 року; 8) розпорядження за №33 від 22 вересня 1997 року; 9) розпорядження за №3 від 13 лютого 1998 року; 10) розпорядження за №14 від 30 квітня 1998 року; 11) розпорядження за №18 від 11 червня 1999 року; 12) розпорядження за №14 від 10 травня 1999 року.

Рішення набрало законної сили 18.07.2024.

Вказаним рішенням суду встановлено:

« ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серп НОМЕР_2 від 03 серпня 1974 року, виданим ІНФОРМАЦІЯ_3 .

08 серпня 1997 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_5 », це підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 11 липня 2007 року, виданим повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області

06 листопада 2008 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 06 листопада 2008 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

Після розірвання шлюбу колишній дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_2 ». 16 квітня 2011 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 16 квітня 2011 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.

У паспорті громадянина України № НОМЕР_6 , виданому 6110 від 02 грудня 2019 року, прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначено « ОСОБА_1 ».

Згідно частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відмовляючи позивачці у призначенні пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у своєму рішенні № 75 від 01.08.2024 зазначає, що до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно архівного витягу з наказу №26/03-03 від 07.02.2024 з 22.02.1996 по 05.11.1996, оскільки дана довідка містить скорочення в написанні прізвища та ініціали, що не відповідає прізвищу даним паспорта.

Судом досліджено вказану довідку, зі змісту якої встановлено, що з архівного витягу з наказів з особового складу Борщівський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за №26/03-03 від 07 лютого 2024 року, складеного КУ «Трудовий архів» Борщівської міської ради, наказом за №2-к від 22 лютого 1996 року ОСОБА_3 прийнято на посаду провідного спеціаліста з питань інформаційно-консультативної роботи з посадовим окладом, що відповідає сьомій категорії 15 рангу державного службовця. Наказом за №14-к від 05 листопада 1996 року ОСОБА_3 звільнено з роботи за власним бажанням.

Щодо невідповідності прізвища паспортним даним у довідці, суд, із врахуванням обставин встановленим судовим рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.06.2024 по справі №607/6455/24, встановив, що 08.08.1997 ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_5 », 06.11.2008 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано, після розірвання шлюбу колишній дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_2 ». 16.04.2011 ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7 від 16 квітня 2011 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.

Щодо зазначення довідці у записі про звільнення з роботи неповного ім`я та по батькові позивачки, а саме ОСОБА_3 , суд вказує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду право пенсіонера на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні (постанови від 07.02.2018 по справі №275/615/17, від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а).

Верховний Суд не відходив від вказаного правового висновку та підтвердив його у постанові від 20.01.2022 року №591/7003/16а, в якій зазначив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

У контексті наведеного суд приходить до висновку, що формальні неточності в написанні скороченого імені та по батькові в довідці не можуть нівелювати відомості про трудову діяльність позивачки та позбавляти її права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею стажу.

Вирішуючи спір по суті, суд зважає на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.11.2020 у справі № 677/831/17, так Верховний Суд звернув увагу на те, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. При цьому витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.

Так, згідно з нормами пункту 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідачем, у разі наявності сумнівів щодо зайнятості позивача, не здійснено своїх повноважень щодо перевірки наданих ним уточнюючих довідок та отримання додаткових документів на підтвердження відомостей у вказаних довідках.

Відповідач інших підстав для відмови у зарахуванні цього спірного періоду до страхового стажу, окрім як скорочення в написанні імені та по батькові не зазначає в оскаржуваній відмові. Проте така допущена описка в написані ініціалів замість повного імені та по батькові не може бути виправданою, оскільки допущена не з вини позивачки. На переконання суду, самі лише описки у ініціалів в документах, що підтверджують страховий стаж позивачки, не можуть слугувати безумовною та обґрунтованою підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу, коли судом достеменно встановлено, що вони стосуються саме позивача.

У спірному випадку мова йде про одну і ту ж особу, але має місце скорочене написання ім`я та по батькові позивачки у довідці. Факт трудової діяльності сторонами не заперечується. Відтак, допущення скороченого написання імені та по батькові особи в довідці не може бути підставою для не зарахування періоду роботи позивача до її страхового стажу.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, трудова книжка позивачки містить усі необхідні записи про роботу за спірний період і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки та документації пов`язаною з трудовою діяльністю, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 01.08.2024 №75 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, суд вважає за необхідне відновити порушені права позивачки шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати період роботи позивачки з 22.02.1996 по 05.11.1996 в Борщівському районному центрі соціальних служб для молоді до страхового стажу.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання здійснити призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», суд враховує таке.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Окрім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що задоволення зазначеної позовної вимоги буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та прийняттям рішення замість нього, що не входить до компетенції суду.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву позивачки від 25.07.2024 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

У свою чергу частиною восьмою статті 139 КАС України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у повному обсязі в розмірі 968,96 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.08.2024 №75 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 22.02.1996 по 05.11.1996 в Борщівському районному центрі соціальних служб для молоді до страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2024 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 );

відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001 );

- Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: вул. Бульварно - Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.