Справа № 380/16800/23
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/16800/23 пров. № А/857/5372/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Онишкевича Т.В .,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі за її адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

суддя у І інстанції Лунь З.І.,

час ухвалення рішення не зазначано,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 12 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області ( далі ГУ ПФУ у Київській області ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області), в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Київській області від 30.05.2023 №57 про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, з 23.05.2023 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є працівником Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні з 06.02.2008. Її загальний стаж складає - 32 роки 06 місяців 4 дні, пільговий стаж по Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому Кабінетом Міністрів України (надалі Список №2), 15років 1 місяць 26 днів.

23.05.2023 вона звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, однак рішенням ГУ ПФУ у Київській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відмова в призначенні пенсії мотивована відсутністю необхідного пільгового стажу.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивачка звернулася до суду із позовом, що розглядається.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Київській області від 30.05.2023 №57 про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.05.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-5/2018 (746/15) від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ГУ ПФУ у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 536,80 грн судового збору. Стягнуто з ГУ ПФУ у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 536,80 грн судового збору.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІз урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивачки, суд вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги у спосіб визнання протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Київській області від 30.05.2023 №57 про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Стосовно вимоги про призначення пенсії, суд зазначив, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію вважав за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву позивача з 23.05.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-5/2018 (746/15) від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

У своїй апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. У спірному випадку відсутня можливість застосування дискреційних повноважень, адже в пенсійного органу є лише один варіант правомірної дії.

Щоб забезпечити ефективне відновлення порушеного права та уникнути додаткових труднощів для позивачки необхідно ухвалити рішення, яким зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити позивачці пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, з 23.05.2023 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

ГУ ПФУ у Львівській області подано відзив на апеляційну скаргу позивачки, у якому зазначено, що при ухваленні рішення судом неповністю з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушено норми процесуального права. Вважає, що дії органів Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні пенсії є правомірними, такими, що відповідають чинному законодавству України. З огляду на викладене, вимоги позивачки є безпідставними і не ґрунтуються на чинному законодавстві. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду скасувати та прийняти нову постанову якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.05.2023 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Станом на день звернення у ГУ ПФУ у Львівській області позивачці було повних 52 роки.

Після реєстрації заяви та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності було визначено ГУ ПФУ у Київській області.

ГУ ПФУ у Київській області рішенням від 30.05.2023 №57 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, оскільки заявниця не набула встановленого законодавством віку.

У рішенні зазначено, що пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV ( далі Закон № 1058-IV ) (Список №2) становить 55 років. Вік заявниці 52 роки. Необхідний страховий стаж, визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV (Список №2) становить 25 років. Страховий стаж особи становить 32 роки 6 місяців 4 дні. Необхідний пільговий стаж на роботах із важкими і шкідливими умовами праці визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV (Список №2) становить 10 років. Стаж роботи на пільгових умовах за Списком №2 становить 15 років 1 місяць 26 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 5 років. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди.

Вважаючи наведену відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апеляційним судом встановлено, що позивачка оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання пенсійного органу призначити їй пенсію за віком.

На переконання апеляційного суду, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, умови, за наявності яких пенсійний орган зобов`язаний призначити пенсію, визначені пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Якщо такі умови наявні, орган має призначити пенсію. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу призначити пенсію або відмовити у її призначенні. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Як встановлено судом, станом на час звернення до пенсійного органу 23 травня 2023 року ОСОБА_1 виповнилось 52 років, мала необхідні страховий та пільговий стаж, а тому наявні всі умови, передбачені пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», необхідні для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З огляду на викладене, враховуючи наявність усіх необхідних умов, визначених пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також враховуючи звернення позивачки за пенсією 23 травня 2023 року, що з огляду на дату досягнення нею пенсійного віку відповідає строку, визначеному вказаною нормою, апеляційний суд дійшов висновку про можливість задоволення позову у цій частині вимог.

При цьому, зважаючи на висновок Верховного суду у постанові від 08 лютого 2024 року при розгляді справи № 500/1216/23, апеляційний суд зауважує, що дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення із зарахуванням до страхового стажу вказаних вище періодів роботи позивача, має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що приймав рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії.

За правилами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу слід ОСОБА_1 задовольнити частково, скасувавши оскаржуване рішення суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та такі вимоги задовольнити частково з мотивів, викладених у постанові апеляційного суду.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, на користь ОСОБА_1 слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, як суб`єкта владних повноважень, за рахунок його бюджетних асигнувань 2576,64 грн сплаченого при зверненні до суду апеляційної інстанції судового збору.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі № 380/16800/23 у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та такі вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 23.05.2023 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-5/2018 (746/15) від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () 2576,64 грн сплаченого при зверненні до суду апеляційної інстанції судового збору.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк