Справа № 160/17224/24
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся через систему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу період проходження строкової військової служби в лавах ЗСУ з 04.04.2006 року по 03.04.2007 року та в пільговий стаж роботи по списку № 1 (підземні), за професією прохідник підземний з повним робочим днем в шахті, що дає право на пенсію відповідно до ч.3 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" один місяць служби за три: час проходження військової служби з 31.07.2014 року по 06.10.2015 року, протягом якого, він брав участь в антитерористичній операції та здійснював забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі м.Мар`янка, с.Піски, Донецький аеропорт, м.Авдіївка з 31.08.2014 року по 11.11.2014 року, з 27.11.2014 року по 25.12.2014 року; час проходження військової служби під час мобілізації з 25.02.2022 року по 06.05.2024 року, протягом якого він брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області з 29.03.2022 року по 13.04.2023 року; з 15.04.2023 р. по 11.10.2023 р., з 28.10.2023 р. по 06.05.2024 р.;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплатити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" згідно із заявою про призначення пенсії від 06.05.2024 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачу-1 позов з додатками та ухвала суду від 08.07.2024 року доставлені до його електронного кабінету 01 та 09 липня 2024 року, що підтверджується відповідними довідками наявними матеріалах справи. Але відзиву на позовну заяву чи будь-яких документів, що стосуються даного предмету спору, відповідач-1 до теперішнього часу на адресу суду не надіслав.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача-2, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 11.09.2015 року.
06.02.2024 року позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
13.06.2024 року позивач вдруге звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням від 20.06.2024 року № 0 встановлено: страховий стаж позивача становить 32 роки 08 місяців 02 дні, пільговий стаж - 19 років 11 місяців 07 днів, з них підземні роботи провідні професії (необхідний стаж 20) 15 років 10 місяців 25 днів, та роботи підземні згідно з постановою 202 (необхідний стаж 25) 2 роки 06 місяців 02 дні, навчання за фахом 04 місяці 04 дні, військова служба в особливий період 1 рік 02 місяці 06 днів.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до форми РС-право, станом на 13.05.2024 року, позивачу враховано наступні періоди трудової діяльності:

- з 30.11.2005 р. по 06.02.2006 р.;

- з 29.07.2006 р. по 13.11.2006 р.;

- з 01.01.2007 р. по 30.04.2007 р.;

- з 01.05.2007 р. по 30.06.2007 р.;

- з 20.08.2007 р. по 22.08.2007 р.;

- з 23.08.2007 р. по 17.09.2007 р. (навчання за фахом);

- з 18.09.2007 р. по 16.10.2007 р. (ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в);

- з 17.10.2007 р. по 18.10.2007 р. (навчання за фахом);

- з 19.10.2007 р. по 10.01.2010 р. (ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в);

- з 11.01.2010 р. по 16.02.2010 р. (навчання за фахом);

- з 17.02.2010 р. по 24.03.2010 р. (ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в);

- з 25.03.2010 р. по 26.03.2010 р. (навчання за фахом);

- з 27.03.2010 р. по 17.06.2010 р. (ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в);

- з 18.06.2010 р. по 02.11.2010 р. (ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в);

- з 03.11.2010 р. по 10.12.2010 р. (навчання за фахом);

- з 11.12.2010 р. по 14.02.2011 р. (ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в);

- з 15.02.2011 р. по 16.02.2011 р.;

- з 17.02.2011 р. по 30.07.2014 р. (ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в);

- з 31.07.2014 р. по 06.10.2015 р.; (військова служба в особл.період);

- з 07.10.2015 р. по 16.10.2015 р.;

- з 17.10.2015 р. по 22.11.2019 р. (ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в);

- з 23.11.2019 р. по 30.11.2019 р.;

- з 02.12.2019 р. по 24.02.2022 р. (ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в);

- з 25.02.2022 р. по 06.05.2024 р.; (військова служба в особл.період).

Страховий стаж позивача становить 17 років 09 місяців 08 днів, додаткові роки за Списком №1 - 12 років, всього для розрахунку - 29 років 09 місяців 08 днів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", прийнятий 09.07.2003 р.(далі - Закон №1058-IV).

Згідно із частиною третьою статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою вказаної статті передбачено види військової служби, до яких, зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Станом на час набуття позивачем статусу учасника бойових дій процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначав Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затверджений постановою КМУ від 20.08.2014 року № 413 (далі - Порядок № 413, у редакції зі змінами станом на час видачі позивачу посвідчення учасника бойових дій).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається:

військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним, добровольцям Сил територіальної оборони) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України;

особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування згідно з переліком, визначеним Антитерористичним центром при СБУ та Генеральним штабом Збройних Сил, були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

особам, які у період до набрання чинності Законом України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення, у взаємодії із Збройними Силами, МВС, Національною поліцією, Національною гвардією, СБУ та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Згідно із пунктом 2-1 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII, який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1-2 цього Закону, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

В силу пункту 19 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до учасників бойових дій належать, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Згідно із ст.8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 57 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії у період бойових дій, та встановлює, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Відповідно до абзацу 7 підпункту 1 пункту 2.3 розділу II "Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей" затвердженого наказом Міноборони України від 14.08.2014 року № 530, час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.

Отже, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, час проходження військової служби, протягом якого військовослужбовець брав участь в антитерористичній операції в особливий період, зараховується до страхового стажу на пільгових умовах одного місяця служби за три.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом в постанові від 05.06.2018 року у справі № 348/347/17, від 30.07.2019 року у справі № 346/1454/17, від 02.04.2020 року у справі № 185/4140/17, від 16.06.2020 року у справі № 185/7049/16-а.

Отже, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що загальний період мобілізації підлягає зарахуванню до пільгового стажу без пільгового обчислення у кратному розмірі, а період участі у бойових діях у воєнний час - з розрахунку один місяць служби за три місяці.

Як видно з матеріалів справи, до призову на військову службу за мобілізацією (31.07.2014 року, 25.02.2022 року) позивач працював прохідником дільниці підготовчих робіт №2 з повним робочим днем в шахті та прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті, тобто за професією, яка дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач вказує, що до його пільгового стажу роботи з кратністю (один місяць служби за три) не зарахований період військової служби з 31.07.2014 року по 06.10.2015 року та з 25.02.2022 року по 06.05.2024 року.

В свою чергу, відповідно до форми в РС-право час проходження позивачем військової служби з 31.07.2014 року по 06.10.2015 року та з 25.02.2022 року по 06.05.2024 року зараховано йому до страхового та пільгового стажу роботи в одинарному розмірі, як військова служба в особливий період.

Так, з аналізу положень чинного законодавства та практики Верхового Суду вбачається, що лише час проходження військової служби, протягом якого військовослужбовець брав участь в антитерористичній операції в особливий період, зараховується до страхового стажу на пільгових умовах одного місяця служби за три. Інший період зараховується до загального та пільгового стажу в одинарному розмірі.

З наданої довідки від 12.06.2015 року № 1851 видно, що позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 31.08.2014 року по 11.11.2014 року та з 27.11.2014 року по 25.12.2014 року.

Крім того, довідкою про безпосередню участь особи у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України підтверджено, що сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 29.03.2022 року по 13.04.2023 року, з 15.04.2023 року по 11.10.2023 року, з 28.10.2023 року по дату реєстрації довідки брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що лише періоди з 31.08.2014 року по 11.11.2014 року та з 27.11.2014 року по 25.12.2014 року та з 29.03.2022 року по 13.04.2023 року, з 15.04.2023 року по 11.10.2023 року, з 28.10.2023 року по дату реєстрації довідки мають бути зараховані позивачу у кратному розмірі з розрахунку один місць за три місяці відповідно до ч.3 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача-1 зарахувати до страхового стажу період проходження строкової військової служби в лавах ЗСУ з 04.04.2006 р. по 03.04.2007 р., суд вказує на таке.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.8 Закону № 2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Згідно із ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній з захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 р. у справі №520/15025/16-а наголосила на тому, що в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2020 р. у справі № 360/3611/20.

З огляду на вказане суд вважає, що приписи статті 2 Закону № 2232-XII та статті 8 Закону № 2011-XII підлягають тлумаченню таким чином, що час проходження особою військової служби може бути за бажанням особи зарахований як до стажу роботи, який передував службі, так і до стажу роботи, який слідував безпосередньо за періодом проходження військової служби.

Час перебування на військовій службі в період з 04.04.2006 року по 03.04.2007 року підтверджується військовим квитком серії № НОМЕР_2 .

Як вбачається з форми РС-право, відповідачем-2 час проходження позивачем строкової військової служби з 04.04.2006 року по 03.04.2007 року не зараховано до страхового стажу.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що період строкової військової служби з 04.04.2006 року по 03.04.2007 року підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що рішення відповідача-2 від 20.06.2024 року № 40 про відмову в призначенні позивачу пільгової пенсії відповідно до ч.3 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати звернення, згідно із заявою про призначення пенсії від 13.11.2023 року, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих документів.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

Оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок страхового (пільгового) стажу позивача і це відноситься до дискреційних повноважень пенсійного органу, лише після встановлення наявності у позивача пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії, управління має вирішити питання щодо призначення йому пільгової пенсії згідно із ч.3 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку №22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З огляду на приписи розділу ІV Порядку №22 Головне управління ПФУ у Вінницькій області, як структурний підрозділ, що визначений за принципом екстериторіальності, розглядало заяву позивача про призначення пенсії та прийняло рішення про відмову у призначенні йому пенсії. В свою чергу Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області здійснювало лише направлення позивачу рішення про відмову у призначенні пенсії, яке прийняте відповідачаем-2.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати саме Головне управління ПФУ у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 13.06.2024 року, зарахувавши періоди з 31.08.2014 року по 11.11.2014 року, з 27.11.2014 року по 25.12.2014 року, з 29.03.2022 року по 13.04.2023 року, з 15.04.2023 року по 11.10.2023 року, у кратному розмірі з розрахунку один місць за три місяці, та період проходження строкової військової служби з 04.04.2006 року по 03.04.2007 року до страхового стажу, відповідно до ч.3 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовної заяви позивачу слід відмовити.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з викладених вище підстав.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір" з відповідача-2 судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, не стягуються.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20.06.2024 року № 40 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.06.2024 року, зарахувавши періоди з 31.08.2014 року по 11.11.2014 року, з 27.11.2014 року по 25.12.2014 року, з 29.03.2022 року по 13.04.2023 року, з 15.04.2023 року по 11.10.2023 року, з 28.10.2023 року по дату реєстрації довідки у кратному розмірі з розрахунку один місць за три місяці, та період з проходження строкової військової служби з 04.04.2006 року по 03.04.2007 року до страхового стажу, відповідно до ч.3 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовної заяви відмовити.

Судовий збір не стягується.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма