Справа № 214/3055/24
Суддя: Євтушенко О. І.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/3055/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Євтушенка О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу №214/3055/24 за позовною заявою представника ОСОБА_1 адвоката Власкіної Тетяни Яківни до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття справи,-

Представники: від позивача адвокат Власкіна Т.Я.,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Власкіна Т.Я., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 01.04.2024 (зареєстровано 02.04.2024), в якій просила суд: визнати незаконною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 №66 від 26.03.2024 про накладення штрафу на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП; провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити; стягнути з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань, передбачених для них, як для суб`єктів владних повноважень, на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. та з оплати витрат на професійну правничу допомогу - 7000 грн. 00 коп.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 26.03.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі скорочено - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) підполковником ОСОБА_2 винесена постанова №66 про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 5 100 грн. за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП. З даної постанови вбачається, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 не з`явився (не прибув) по повістці 09.08.2023, яку отримав особисто, під особистий підпис 07.08.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим порушив вимоги абз.2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» після початку проведення загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022. Дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення штрафу представник вважає незаконними, а постанову №66 від 26.03.2024 такою, що підлягає скасуванню. Дійсно, військовозобов`язаний ОСОБА_1 07.08.2023 отримав під особистий підпис повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 09.08.2023 на 06.30 год. У призначені дату та час військовозобов`язаний прибув за місцем виклику. У ІНФОРМАЦІЯ_5 ведеться облік відвідувачів та ОСОБА_1 , прибувши 09.08.2023 по повістці, був занесений до документу обліку відвідувачів. Після отримання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звернувся до відповідача з проханням надати копію документа про облік відвідувачів за 09.08.2023 з метою підтвердити факт належного виконання ним свого обов`язку військовозобов`язаного з явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Проте, у наданні копії документа позивачу було відмовлено з причин його передачі до архіву. Додатково представник ОСОБА_1 звернулась 29.03.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_4 з проханням надати засвідчену копію документу про облік відвідувачів за 09.08.2023. Станом на дату подачі позову відповідь на адвокатський запит отримана не була. Таким чином, виносячи оскаржувану постанову, відповідач-1 не з`ясував, хоча повинен був згідно із законом з`ясувати, чи було вчинено позивачем адміністративне правопорушення, а відтак чи є підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності, як і не перевірив інформацію за документами, де здійснювався облік відвідувачів за 09.08.2023, та не встановив, чи дійсно була неявка за повісткою у призначені дату та час з боку позивача. Враховуючи, що ОСОБА_1 не вчиняв адміністративне правопорушення, за яке на нього накладено стягнення постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , така постанова є незаконною та підлягає скасуванню за наслідками процедури оскарження в судовому порядку, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 04.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 29.04.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Копію ухвали було неодноразово направлено для виконання на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 , зокрема, 30.04.2024 та доставлено 06.05.2024 (за даними АСДС КП «Д-З»), та повторно 11.07.2024, вручено 15.07.2024. Однак, станом на 14.10.2024 ухвала суду не виконана.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило.

Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за відсутності сторін, які про свою участь у розгляді не заявили.

Відповідачі у встановлений судом строк з дня отримання позову та ухвали про відкриття провадження відзив на позов не подали, додаткового строку для цього не потребували. Суд неодноразово повідомляв відповідачів про розгляд справи, однак, відповідачі повідомлення проігнорували та правом на подання відзиву не скористалися, інтересу до розгляду справи не проявляли.

З огляду на неподання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, керуючись ч.2 ст.175 КАС України, суд вважає за можливе вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, судом встановлено наступне.

Як встановлено судом та визнано позивачем, 07.08.2023 ОСОБА_1 одержав особисто під підпис повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 09.08.2023.

26.03.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_2 у відношенні ОСОБА_1 винесено постанову №66 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 5 100 грн., за змістом якої військовозобов`язаний ОСОБА_1 не з`явився (не прибув) до ІНФОРМАЦІЯ_4 по повістці 09.08.2023, яку отримав особисто під підпис 07.08.2023, чим порушив вимоги абз.2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий облік і військову службу» після проведення загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022.

У копії постанови, яка подана позивачем, у графі «підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» відсутній підпис позивача, а так само фіксація його відмови від підпису постанови у порядку, встановленому законом, адже зазначеною графою передбачена фіксація як факту отримання постанови, так і факту відмови від підпису за отримання копії постанови.

Не погодившись з постановою №66 від 26.03.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У силу приписів ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у випадку повторного протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

За змістом оскаржуваної постанови, кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, а саме, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Як слідує зі ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На території України особливий період розпочався 17.03.2014 відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію».

Аналізуючи поняття «особливий період», визначене в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Законі України «Про оборону України», особливий період охоплює період мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абз.3 ст.4 «Про оборону України», з моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, було введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови №66 від 26.03.2024 в Україні діяв особливий період, а відтак інкриміновані позивачеві діяння, об`єктивна сторона яких наведена у спірній постанові, дійсно мають кваліфікуватись за ч.2 ст.210-1 КУпАП. При цьому, диспозиція адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, є бланкетною, тобто такою, яка відсилає до інших нормативно-правових актів, які визначають правила військового обліку. Позивачеві інкримінується порушення вимог абз.2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий облік і військову службу».

Відповідно до абз.2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий облік і військову службу» (у редакції на момент вчинення інкримінованого порушення), громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Аналогічні за змістом приписи передбачені ст.22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», яка також визначає, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 1) перебувати на військовому обліку: 2) прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з оскаржуваною постановою №66 від 26.03.2024, позивач повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 по повістці 09.08.2023, проте не з`явився. Вказаний факт позивач категорично заперечує, оскільки, за змістом позову, 09.08.2023 він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 та був занесений до документу обліку відвідувачів.

Так, адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), згідно зі ст.235 КУпАП, розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Що стосується наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного порушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП, то суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими та достатніми в їх сукупності доказами.

Так, ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

У КУпАП та КАС України визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та її перегляду судом у випадку оскарження, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. В даній категорії справ відповідач як суб`єкт владних повноважень, повинен зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача та його заперечення проти пред`явленого йому обвинувачення, адже в силу ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч.3 ст.79 КАС України зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з тим, відповідачами, на яких покладено обов`язок доказування у даній категорії справ, не надано жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, з яких можливо було б встановити дійсність не прибуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 по повістці 09.08.2023. Заперечуючи цей факт, позивач посилався на наявність відмітки у документі обліку відвідувачів, який ведеться у ІНФОРМАЦІЯ_5 . Виходячи з того, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, за клопотанням позивача ухвалою суду від 29.04.2024 було витребувано із ІНФОРМАЦІЯ_4 належним чином засвідчену копію документа, в якому здійснювався облік відвідувачів за 09.08.2023. Проте, копію зазначеного документа на вимогу суду відповідачем-1 надано не було, як і не надано позасудово на адвокатський запит.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачами не доведено, що позивач не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 за повісткою, і що від виконання цього обов`язку ухилився.

Таким чином, суд приходить до переконання, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відповідачами не підтверджений належними та допустимими доказами, як і правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст.ст.248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

Вказані обставини дають суду підстави вважати про відсутність винної поведінки позивача та суб`єктивної сторони правопорушення, та свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Серед ключових доводів представника позивача, які також впливають на правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення стягнення, є закінчення на час накладення адміністративного стягнення оскарженою постановою строку накладення адміністративного стягнення. Так, за позицію представника позивача, оскільки в повістці ОСОБА_1 був встановлений термін прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 09.08.2023 на 06.30 год., то перебіг строку правопорушення (у разі неприбуття по повістці) мав початись з 10.08.2023. Оскільки це правопорушення не є триваючим, тому у відповідачів не існувало перешкод для накладення на позивача стягнення в межах строку, визначеного ст.38 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Тобто за змістом ст.38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення або день виявлення триваючого правопорушення.

Адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке полягає, зокрема, у неявці за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не носить характеру триваючого, а є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.

За обставинами, викладеними в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 не прибув (не з`явився) до ІНФОРМАЦІЯ_4 за повісткою 09.08.2023 (час не вказаний). Тобто, у випадку доведеності вчинення позивачем адміністративного порушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП, днем його вчинення є 10.08.2023, коли позивачем не вчинені дії, які він повинен вчинити саме 09.08.2023. Постанова №66 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП винесена ІНФОРМАЦІЯ_3 26.03.2024, тобто після закінчення визначеного ст.38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення.

На час розгляду справи відповідачами не було надано відзиву та доказів, що підтверджували б заперечення проти позову. Відтак відповідачі, на яких покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення не доведено дійсність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова №66 від 26.03.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП винесена з порушенням процедурних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення щодо розгляду справи та за відсутності доказів наявності в діях позивача складу правопорушення, що в сукупності є підставами для її скасування та закриття справи. Натомість суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині визнання протиправною постанови, оскільки прийняття такого рішення не передбачено ст.286 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач поніс процесуальні витрати по сплаті судового збору в сумі 605 грн. 60 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 7 000 грн., які є належним чином підтвердженими, тому за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 вони підлягають стягненню на користь позивача. Приймаючи таке рішення, суд зауважує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 є відокремленим структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_6 та відповідно до бюджетного законодавства не має самостійного балансу, не отримує та не являється розпорядником бюджетних коштів.

Підстави, визначені ст.371 КАС України, для звернення судового рішення до негайного виконання, відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 9, п.10 ч.6 ст.12, ст.ст.72-79, 139, 162, п.2 ч.1, ч.3 ст.241, ст.ст.242, 244-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника ОСОБА_1 адвоката Власкіної Тетяни Яківни до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття справи задовольнити частково.

Постанову №66 від 26.03.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 5 100 грн. 00 коп., винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 скасувати, а справу закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 605 грн. 60 коп. судового збору та 7 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його складання безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Адвокат Власкіна Тетяна Яківна, РНОКПП НОМЕР_2 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №5351, видане 11.02.2022 Радою адвокатів Дніпропетровської області, адреса: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_8 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , юридична адреса: АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_9 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , юридична адреса: АДРЕСА_4 .

Рішення суду складено та підписано без проголошення 14.10.2024.

Суддя О.І. Євтушенко