Справа № 440/4781/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 р. Справа № 440/4781/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2024, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, повний текст складено 23.05.24 у справі №440/4781/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просив суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області від 09.02.2024 №3465-918/Д-02/8-1600/24 щодо невзяття на облік та не поновлення виплати пенсії МВС України позивачу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області взяти на облік та поновити виплату пенсії МВС України ОСОБА_1 з 11.01.2024 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо поновлення виплати пенсії від 11 січня 2024 року та прийняти відповідне рішення за результатами її розгляду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок).

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2024 у справі №440/4781/24 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не надходив. Зазначає, що поновлення пенсійної виплати ОСОБА_1 можливо проводити лише за наявності паперової пенсійної справи, згідно з Порядком виплати пенсії та надання соціальних, послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року №234. Звертає увагу, що Головному управлінню достеменно не відомо, який саме вид пенсії отримував ОСОБА_1 . Вважає, що розглянути питання призначення ОСОБА_1 пенсійної виплати згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на території України буде можливо після надання сформованої належним чином пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10), перебував на обліку в Головному управлінні ПФУ в Полтавській області та отримував пенсію за вислугу років (МВС України) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» по 30 листопада 2019 року, що визнається сторонами та підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.11), відомостями з ПВП ДКГ та протоколами перерахунку пенсії з 01 січня 2007 року, з 01 січня 2016 року (а.с.14, 29-30).

Згідно відомостей із ПВП ДКГ (а.с.31) пенсійна справа за вислугу років ОСОБА_1 з 15 листопада 2019 року закрита за його заявою у зв`язку із вибуттям на постійне місце проживання до іншої країни СНД.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області №3465-918/Д-02/8-1600/24 від 09 лютого 2024 року (а.с.13, 28) ОСОБА_1 на його звернення від 11 січня 2024 року повідомлено, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», встановлено, що заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації). За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації). Призначення пенсій в Україні особам, які переїхали на постійне місце проживання, здійснюється після надходження пенсійних справ таких осіб з документами про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання. В ході розгляду звернення встановлено, що на запит Головного управління міністерства юстиції рф по ростовській області його пенсійну справу направлено у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання. Таким чином, розглянути питання призначення йому пенсійної виплати згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на території України буде можливо після надання сформованої належним чином пенсійної справи з документами про припинення пенсії. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Позивач, вважаючи протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області від 09.02.2024 №3465-918/Д-02/8-1600/24 щодо невзяття на облік та непоновлення виплати пенсії МВС України позивачу, звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з протиправності дій пенсійного органу щодо неприйняття рішення про відмову за результатами розгляду заяви позивача про поновлення виплати пенсії від 11.01.2024 року, а відтак необхідності зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо поновлення виплати пенсії від 11 січня 2024 року та прийняти відповідне рішення за результатами її розгляду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст.308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 1-1 Закону №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно ст.52 Закону №2262-ХІІ особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, пенсія виплачується органами Пенсійного фонду України щомісяця, не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України, незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця його проживання, через організації, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Витрати на доставку пенсії здійснюються за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ст.62 Закону №2262-ХІІ пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частинами першою та другою ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV) передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до п.3 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02 березня 2023 року № 10-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402) (далі по тексту - Порядок №3-1), заява про поновлення пенсії (заява про призначення/перерахунок пенсії (додаток 1 до цього Порядку)), подається заявником до органу, що призначає пенсію.

При цьому, п.5 розділу ІІ Порядку №3-1 визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі особи та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії, та з урахуванням додатково наданих документів. При переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати пенсії особа може додатково подати документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку, підвищення та інші доплати).

Згідно з пунктами 5 та 6 розділу IV Порядку №3-1 рішення за результатами розгляду заяви про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший приймається з урахуванням, зокрема, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви з усіма необхідними документами (переведення вперше на пенсію по інвалідності - у строк, передбачений пунктом "е" статті 50 Закону).

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається органом, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання особи, не пізніше 10 днів з дня надходження заяви.

Отже, аналіз наведених вище норм вказує на те, що поновлення виплати пенсії здійснюється на підставі заяви пенсіонера за документами, що є в пенсійній справі особи та які відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії, та з урахуванням додатково наданих документів. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається органом, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання особи, протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Як встановлено з матеріалів даної справи, згідно паспорту громадянина України № НОМЕР_2 ОСОБА_1 є громадянином України та до листопада 2019 року перебував на обліку Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ, що фактично не заперечується відповідачем.

Згідно відомостей із ПВП ДКГ пенсійна справа за вислугу років ОСОБА_1 з 15 листопада 2019 року закрита за його заявою у зв`язку із вибуттям на постійне місце проживання до іншої країни СНД.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області №3465-918/Д-02/8-1600/24 від 09 лютого 2024 року ОСОБА_1 на його звернення від 11 січня 2024 року щодо виплати пенсії на території України повідомлено, що на запит Головного управління міністерства юстиції рф по ростовській області його пенсійну справу направлено у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання, а тому розглянути питання призначення йому пенсійної виплати згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на території України буде можливо після надання сформованої належним чином пенсійної справи з документами про припинення пенсії.

Отже, на звернення позивача щодо виплати йому пенсії на території України пенсійним органом вищевказаним листом було запропоновано позивачу надати сформовану належним чином пенсійну справу з документами про припинення пенсії.

Колегія суддів зазначає, що за наслідками поданої позивачем заяви щодо виплати (поновлення) пенсії на території України, відповідач мав прийняти обґрунтоване рішення по суті поставленого у заяві позивача питання.

Разом з тим, за результатами розгляду заяви про поновлення виплати пенсії від 11.01.2024 року відповідачем рішення про відмову у призначенні/поновленні виплати пенсії у відповідності до норм чинного законодавства не приймалося, а відповідь була надана позивачу листом пенсійного органу.

Таким чином, з огляду на наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу щодо неприйняття рішення про відмову за результатами розгляду заяви позивача про поновлення виплати пенсії від 11.01.2024 року.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що останні є необґрунтованими та такими, що не спростовують наведених вище висновків суду щодо протиправності дій пенсійного органу.

Щодо зобов`язальної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Адміністративний суд не може перебирати на себе повноваження іншого державного органу щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а не забезпечення ефективності державного управління, інакше б порушувався принцип розподілу влади. Відтак, завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень (вчинення дій, допущення бездіяльності).

Так, призначення/поновлення виплати пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і нових.

Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не була надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на поновлення виплати відповідного виду пенсії.

Оскільки заява позивача та додані до неї документи не були перевірені пенсійним органом згідно процедури, визначеної Порядком №3-1 та Порядком №22-1, суд не може перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які входять до компетенції відповідного суб`єкта владних повноважень, та досліджувати відповідні документи, надавати їм оцінку, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність у позивача права на відповідний вид пенсії, та на свій розсуд приймати рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо поновлення виплати пенсії від 11 січня 2024 року та прийняти відповідне рішення за результатами її розгляду.

З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, врахуванню у даній справі підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції вище.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено (доказано) правомірність власних дій.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2024 у справі №440/4781/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко