Справа № 560/15618/23
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/15618/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

10 жовтня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправними наказів, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив

- визнати протиправними рішення керівництва ВЧ НОМЕР_2 про позбавлення позивача премії та додаткових виплат і визнати недійсними наступні накази: №554 від 05.07.2022; №851 від 05.08.2022; №1318 від 05.09.2022; №2205 від 05.11.2022; наказ від 05.11.2022 про позбавлення позивача премії в розмірі 6800,79 грн (у довідці про нараховані доходи номер цього наказу не відобразився); №2674 та №2675 від 05.12.2022; №51 та №52 від 05.01.2023; №547 та №548 від 05.02.2023.

- зобов`язати відповідачів нарахувати й виплатити йому премії й виплати, встановлені Постановою КМУ №168, за період з липня 2022 р. по січень 2023 року.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.02.2024 закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправними наказів, зобов`язання вчинити дії, в частині визнання протиправними та скасуванні наказів командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) : №2206 від 05.11.2022, №2674 від 05.12.2022, №52 від 05.01.2023, №548 від 05.02.2023, щодо невиплати солдату ОСОБА_1 щомісячних премій, за період з липня 2022 року по січень 2023 року, та зобов`язання їх нарахування та виплати.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.02.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправними наказів, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності): №2205 від 05.11.2022, №2675 від 05.12.2022, в частині невиплати солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану", зі змінами, за жовтень та листопад 2022 року.

Зобов`язано військову частину № НОМЕР_1 нарахувати та виплатити солдату ОСОБА_1 додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану", зі змінами, за жовтень та листопад 2022 року.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що службове розслідування стосовно ОСОБА_1 згідно наказів №2121 від 27.10.2022 та №2359 від 26.11.2022, що були підставою для винесення наказів про невиплату додаткової винагороди, не проводилось, а тому відповідач не мав повноважень, щодо обмеження права позивача на отримання додаткової грошової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що накази командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) : №2205 від 05.11.2022, №2675 від 05.12.2022, в частині невиплати солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 " Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану", зі змінами, за жовтень та листопад 2022 року, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.02.2024 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в цій частині прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції неправильно досліджувався Наказ №3013 в ньому йде мова про розслідування факту невиконання наказу щодо повернення до розташування підрозділів та подальшого виконання службових обов`язків.

Водночас у матеріалах справи відсутні дані, які 6 вказували на те, що позивачу оголошено про накази командира, які він відмовився виконувати, та відповідачем такі дані не надано. Також суд не витребував, а Військова частина № НОМЕР_1 не надала суду висновку службового розслідування, про яке йшла мова в наказі № 3013, хоча усі строки його проведення давно закінчилися.

Окрім висновку суд не досиджував і наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, так як вони теж відсутні у матеріалах справи.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 13.05.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач з 30.05.2022 по 29.01.2023 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 29.01.2023 №29 солдата ОСОБА_1 старшого навідника 1 гарматного розрахунку 1 протитанкового артилерійського взводу 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини.

Позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_2 із письмовим запитом щодо роз`яснення причин невиплати йому коштів, на що отримав довідку про доходи від 24.03.2023 №4007/10/483 за період з травня 2022 року по січень 2023 року.

В травні 2023 року позивач повторно звернувся до відповідача із зверненням в якому просив надати йому копії оскаржуваних наказів, №554 від 22.07.2022, №851 від 05.08.2022, №1318 від 05.09.2022, №2205 від 05.11.2022, наказ від 05.11.2022 про позбавлення премії в розмірі 6800,79 грн, №2674 та 2675 від 05.12.2022, №51 та №52 від 05.01.2023, №547 та №548 від 05.02.2023, №06, №07, №08, №10, №11, №12, №01_2023, однак отримав повідомлення від ВЧ НОМЕР_2 №4858 від 17.06.2023 згідно якого відповідач зазначив, що надати копії наказів перелічених у запиті є неможливим, тому як дані накази є персональними.

Після отримання вказаного повідомлення позивач звернувся із відповідною скаргою до вищого органу командування, а саме до Міністерства оборони України, яку відправив 27.07.2023 електронною поштою на адреси, зазначені на сайті Міноборони, однак не отримав жодної відповіді.

Позивач вважає, що наказами №554 від 05.07.2022; №851 від 05.08.2022; №1318 від 05.09.2022; №2205 від 05.11.2022; наказ від 05.11.2022, №2674 та №2675 від 05.12.2022; №51 та №52 від 05.01.2023; №547 та №548 від 05.02.2023 позивача позбавлено премії та додаткових виплат, а тому позивач звернувся до суду з цим позовом для захисту своїх порушених прав.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач оскаржує рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а тому апеляційний суд не надає правової оцінки постанові суду першої інстанції в частині задоволення позову.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на30 діб, строк дії якого продовжено: з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб (указ Президента України від 14.03.2022 №133/2022); з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб (указ Президента України від 18.04.2022 №259/2022); з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб (указ Президента України від 17.05.2022 №341/2022).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168). Пунктом 5 Постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.

Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

У контексті наведеного відслідковується, що сам факт виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн.

Відтак, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях є достатньою підставою для нарахування такому військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.

Разом з тим, механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Водночас, на момент виникнення спірних правовідносин, було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 абзацом 8 пункту 10 якого передбачені підстави, наявність яких позбавляє права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168 в розмірі 100 000 грн чи 30 000 грн.

Однією із таких підстав є відмова виконувати бойові накази (розпорядження), у зв`язку із чим військовослужбовцю не виплачується така винагорода за місяць, в якому здійснено порушення.

При цьому, згідно наказу командира військової частини позивачу не здійснена виплата додаткової винагороди у зв`язку з проведенням службового розслідування по факту невиконання наказу командира.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут №551-XIV) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Частиною третьою статті 5 Дисциплінарного статуту №551-XIV визначено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Згідно статті 6 Дисциплінарного статуту №551-XIV право командира - видавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за виконання наказу несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Вимогами ст. 45 Дисциплінарного статуту №551-XIV передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Положеннями статті 83 Дисциплінарного статуту №551-XIV встановлено порядок накладення дисциплінарних стягнень, відповідно до яких на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно з вимогами статті 84 Дисциплінарного статуту №551-XIV прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності (стаття 85 Дисциплінарного статуту №551-XIV).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Відповідно до вимог ч.1 ст.86 Дисциплінарного статуту №551-XIV якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Частиною 2 ст.86 Дисциплінарного статуту №551-XIV встановлено, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Вимогами п.1 розділу II Порядку №608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування, зокрема, невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно з п. 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до вимог п. 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог п. 2 розділу VI Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

Так, згідно матеріалів справи наказами військової частини НОМЕР_2 з адміністративно-господарської діяльності № 554 від 05.07.2022, № 851 від 05.08.2022, № 1318 від 05.09.2022, № 2205 від 05.11.2022, № 2675 від 05.12.2022, № 51 від 05.01.2023, № 547 від 05.02.2023 командир військової частини НОМЕР_2 наказав не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду солдату ОСОБА_1 , зважаючи на невиконання наказів.

Отже, правовою підставою не включення до списку військовослужбовців, яким проводиться виплата премії та додаткової грошової винагороди послугували відмови позивача виконувати накази командира (начальника), вчинені в умовах воєнного стану.

Наказами №554 від 05.07.2022, №851 від 05.08.2022, №1318 від 05.09.2022, №2205 від 05.11.2022, №2675 від 05.12.2022, №51 від 05.01.2023, №547 від 05.02.2023 наказано не виплачувати солдату ОСОБА_1 додаткових винагород передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. При цьому підстави для не виплати такої винагороди визначено у додатках №3,№4,№5 до вказаних наказів.

При цьому підставою для видачі наказів №554 від 05.07.2022 та №851 від 05.08.2022, №1318 від 05.09.2022 щодо не виплати додаткової винагороди був наказ командира ВЧ НОМЕР_2 про проведення службового розслідування №387 від 26.01.2023, та внесення в ЄРДР, щодо невиконання наказів, який позивачем не оскаржений, а тому враховуючи положення Порядку № 260 та рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298, вказані накази були винесені відповідачем правомірно.

Крім цього, щодо наказів №51 від 05.01.2023 та №547 від 05.02.2023 підставою для їх винесення слугував наказ командира військової частини НОМЕР_2 №3013 від 30.12.2022 про призначення службового розслідування за фактом відмови від виконання особовим складом 3 механізованого батальйону, який на момент розгляду справи є чинним та не оскаржений позивачем, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані накази винесені відповідачем правомірно.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права особа, яка звертається до суду, повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Порушення вимог закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не є самостійною підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою для цього є, серед іншого, доведеність порушення прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася до суду, суб`єктивного матеріального чи нематеріального блага (законного інтересу) або законного інтересу, який, на думку цієї особи, підлягає захисту.

Отже, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, права якої порушені цим рішенням.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи щодо особи дійсно має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем. При цьому обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту адміністративним судом є наявність порушення дією, рішенням або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду; порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально вираженого права чи інтересу особи, яка стверджує про їх порушення; вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному та нематеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача; під час розгляду кожної справи суд повинен встановити, чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання адміністративного судочинства.

Вищенаведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 квітня 2012 року у справі № 21-1115во10, Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 815/5585/15, та Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постановах від 14 лютого 2022 року у справі № 210/3729/17 та від 28 липня 2022 року у справі № 640/31850/20, від 22 серпня 2019 року у справі № 288/1557/16-а, від 18 серпня 2022 року у справі № 540/421/21 та від 09.04.2024 у справі № 180/1173/16-а.

Відтак, оскільки наказ командира військової частини НОМЕР_2 про проведення службового розслідування №387 від 26.01.2023 та наказ командира військової частини НОМЕР_2 №3013 від 30.12.2022 про призначення службового розслідування за фактом відмови від виконання особовим складом 3 механізованого батальйону, позивачем не оскаржується і не оскаржувався, та є чинним, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

VІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.