Справа № 200/5208/24
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2024 року Справа№200/5208/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Троянової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського апеляційного суду про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровського апеляційного суду про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати добових за період з 08 січня 2024 року по 02 травня 2024 року; зобов`язання нарахувати та виплатити добові за час перебування у відрядженні з 08 січня 2024 року по 02 травня 2024 року включно, в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців та також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) без виклику учасників справи. Задоволено клопотання позивачки про розгляд справи у її відсутність.

За правилами частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином за допомогою програмного забезпечення «Електронний суд».

В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначила, що відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 02 грудня 2023 року №1401/0/15-23 вона, як суддя Донецького апеляційного суду була відряджена до Дніпровського апеляційного суду для здійснення правосуддя з 08 січня 2024 року, та 30 квітня 2024 року рішенням Вищої Ради правосуддя №1317/0/15-24 її було звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. Наказом голови Дніпровського апеляційного суду №112/к від 02 травня 2024 року її було відраховано зі штату Дніпровського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. Зазначила, що відповідачем не нараховувалися та не виплачувалися добові з 08 січня 2024 року по день відрахування зі штату суду. Бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати добових за період з 08 січня 2024 року по 02 травня 2024 року вважає протиправною, просила задовольнити позов.

Відповідачем через канцелярію суду у встановлені судом строки, надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що 09 січня 2024 року Державною судовою адміністрацією України було затверджено Кошторис для Дніпровського апеляційного суду на 2024 рік у якому не передбачено код 2250 - витрати на відшкодування видатків на відрядження. Таким чином відповідач не мав можливості виплачувати позивачці добові за відрядження за період з 08 січня 2024 року по 02 травня 2024 року. Крім того, зазначив, що позивачкою до бухгалтерії ДАС надавались звіти про використання коштів на відрядження або під звіт, заповнені не належним чином, а саме не містять всіх необхідних реквізитів, зокрема, дати складання та реєстраційних даних.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 ) та є особою, що претендує на виплату добових за час перебування у відрядженні з 08 січня 2024 року по 02 травня 2024 року включно.

Відповідач - Дніпровський апеляційний суд () у розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах згідно ст.43 Кодексу адміністративного судочинства України має адміністративну процесуальну дієздатність.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 26 грудня 2023 року №1401/0/15-23 відряджено суддю Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 до Дніпровського апеляційного суду строком на 1 рік з 08 січня 2024 року.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 30 квітня 2024 року №1317/0/15-24 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Донецького апеляційного суду (відряджена до Дніпровського апеляційного суду) у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_3 від 22.10.2019 року, що ОСОБА_1 на підставі наказу від 05.01.2024 року №04/к зараховано з 08.01.2024 року до складу суддів Дніпровського апеляційного суду в порядку відрядження відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя від 26 грудня 2023 року №1401/0/15-23.

Крім того, судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_3 від 22.10.2019 року, що ОСОБА_1 на підставі наказу від 02.05.2024 року №112/к відраховано з 06.05.2024 року зі складу суддів Дніпровського апеляційного суду на підставі рішення Вищої Ради Правосуддя від 30 квітня 2024 року №1317/0/15-24 про звільнення з посади судді у зв`язку з подання заяви про відставку.

Судом встановлено на підставі розрахункового листа за травень 2024 року, що позивачці було нараховано основний оклад, вихідну допомогу та компенсацію за відпустку.

Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для не нарахування та не виплати позивачці добових за час перебування у відрядженні з 08 січня 2024 року по 02 травня 2024 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402) у період дії надзвичайного чи воєнного стану і за умови зміни територіальної підсудності судових справ, що розглядаються у відповідному суді, в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 147 цього Закону, суддя суду, територіальна підсудність справ якого змінюється, може бути без його згоди відряджений для здійснення правосуддя до суду, якому визначається територіальна підсудність справ, що перебували у провадженні суду, в якому працює суддя, а в разі відсутності вакансій у цьому суді - до іншого суду того самого рівня і спеціалізації.

Порядок відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, погодженим з Державною судовою адміністрацією України (ч. 5 ст. 55 Закону № 1402).

Пунктом 56 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 тимчасово встановлено, що в період дії надзвичайного чи воєнного стану та протягом 30 днів після дня його скасування (припинення) і за умови відсутності повноважного складу Вищої ради правосуддя, визначеного статтею 131 Конституції України, Голова Верховного Суду або особа, яка виконує повноваження Голови Верховного Суду, здійснює такі повноваження, зокрема: приймає рішення про відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації та про дострокове закінчення відрядження судді. У період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України такі рішення приймаються без подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Положення абзацу другого частини другої статті 55 цього Закону щодо граничного строку відрядження судді не застосовуються (п. 2)

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 №1798-VIII (далі - Закон №1798, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Рішенням ВРП від 24.01.2017 №54/0/15-17 затверджено Порядок відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації (як тимчасового переведення), далі - рішення № 54/0/15-17, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин)

Пунктом 1 розділу VI вищевказаного рішення встановлено, що суддям, які направляються у відрядження як тимчасове переведення судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, виплачується суддівська винагорода та відшкодовуються витрати в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів».

В п. 3 розділу VI рішення вказано, що зазначені виплати здійснюються судом, до якого відряджений суддя.

Додатком 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» (далі - Постанова №98, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) встановлено, що сума добових витрат на відрядження в межах України складає 300,00 грн.

Отже, рішенням ВРП №54/0/15-17 встановлено, що судді, якого направлено у відрядження для здійснення правосуддя нараховуються та виплачуються добові витрати розмір яких, у межах України, складає 300,00 грн, що не заперечується відповідачем.

Стосовно посилань відповідача на відсутність відповідних бюджетних асигнувань як на підставу несплати позивачці добових, суд зазначає наступне.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так у рішенні в справі «Кечко проти України» (заява N 63134/00) від 08.11.2005 ЄСПЛ зауважив п. 23: «… що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.».

Водночас у п. 26 вказаного рішення зазначено: «Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань див. mutatis mutandis, рішення у справі "Бурдов проти Росії" ( 980_045 ), N 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III)».

Таким чином, суд не приймає посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань на виплату спірних коштів, як на підставу для відмови у задоволені позовних вимог.

Стосовно посилань відповідача на неналежність оформлення позивачем звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, зокрема, відсутність у таких звітах дати їх складання та реєстраційних даних, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявні звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт судді ОСОБА_1 за період з 08.01.2024 по 30.04.2024 року містять графу «звіт перевірено» та «звіт затверджено в сумі», що свідчить про те, що кожен з поданих позивачем звітів мав перевірятись відповідачем та за наявності недоліків повертатись заявниці або остання принаймні мала бути повідомлена про виявлені недоліки.

Жодних доказів про повідомлення ОСОБА_1 про виявлені у звітах недоліки матеріали справи не містять.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 (набуло статусу остаточного 20.01.2012) п. 71: «Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).».

Враховуючи викладене, суд вважає неприйнятними посилання відповідача на недоліки у «звітах про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт».

Також суд звертає увагу, що у матеріалах справи наявні відповідні звіти за період з 08 січня 2024 по 30 квітня 2024 року, тоді як позивачкою заявлено період з 08 січня 2024 по 02 травня 2024 року.

В даному випадку суд дійшов висновку про застосування пункту 1 розділ VI Рішення ВРП № 54/0/15-17, яким передбачено, що добові виплачуються за весь період перебування у відрядженні.

Обставин, які б спростовували право на отримання добових за період з 01.05.2024 по 02.05.2024 року відповідачем не наведено та матеріали справи не містять.

Враховуючи зазначене, суд не може достеменно встановити причини відсутності звітів з 01.05.2024 року, водночас керуючись презумпцією винуватості відповідача, виходить з того, що весь період фактичного перебування у відрядженні з метою здійснення правосуддя є підставою для нарахування добових.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За наслідками судового розгляду, з метою ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачці добових за весь час фактичного перебування у відрядженні з 08.01.2024 по 02.05.2024 року включно та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці добові за весь час фактичного перебування у відрядженні з 08.01.2024 по 02.05.2024 року включно в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів».

У відповідності до положень статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивачка є звільненою від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-262, 293-295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Дніпровського апеляційного суду (юридична адреса: 49030, м. Дніпро, вул. Харківська, буд. 13, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Дніпровського апеляційного суду щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 добових за весь час фактичного перебування у відрядженні з 08.01.2024 по 02.05.2024 року включно.

Зобов`язати Дніпровський апеляційний суд (юридична адреса: 49030, м. Дніпро, вул. Харківська, буд. 13, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) добові за весь час фактичного перебування у відрядженні з 08.01.2024 по 02.05.2024 року включно в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів».

Рішення прийнято, складено та підписано в повному обсязі в нарадчій кімнаті 07 жовтня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя О.В. Троянова