Справа № 201/11077/24
Суддя: Демидова С. О.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/201/119/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року місто Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Демидова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 10 вересня 2024 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

У поданому позові ОСОБА_1 просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2969264 від 03 вересня 2024 року, закрити справу про адміністративне правопорушення та стягнути судові витрати.

В обґрунтування доводів позову позивач вказує на те, що 03 вересня 2024 поліцейським 2 взводу 2 роти Управління патрульної поліції у Київській області рядовим поліції ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2969264 від 03 вересня 2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн.

Відповідно до Постанови 03 вересня 2024 року водій, керуючи транспортним засобом марки Skoda Superb, державний номер НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, рухався зі швидкістю 176 км/год при дозволеній швидкості руху 110 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TRUCAM II LTI20/20 TC008458, чим порушив п. 12.9.б ПДР України.

З Постановою позивач погодитись не може, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Поліцейським під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, не було вказано в постанові жодних достатніх, належних та допустимих доказів, а також до матеріалів справи не долучено відповідних доказів, а тому така постанова не може вважатись обґрунтованою.

Крім того, в Постанові не міститься підпису особи, яка притягається до відповідальності, щодо роз`яснення прав за статтею 268 КУпАП та строку оскарження за статтею 289 КУпАП, а також про отримання копії оскаржуваної постанови водієм транспортного засобу.

Під час здійснення руху на зазначеній трасі не були встановлені дорожні знаки 3.29, 3.31, а також дорожній знак 5.76 "Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху", відповідно до яких поліцейські мають право зупиняти транспортний засіб на підставі п. 12.9.б ПДР України. Доказів зворотного, матеріали справи не містять.

На пристрої TRUCAM II LTI20/20 TC008458, використаному працівниками поліції для фіксації адміністративного правопорушення, на момент винесення постанови був відсутній відбиток повірочного тавра або пломби, що унеможливлює використання даного приладу для фіксації правопорушення.

На прохання водія надати свідоцтво про повірку TRUCAM та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки працівниками поліції було проігноровано. Отже, показники швидкості руху транспортного засобу, отриманні за допомогою «TruCam LTI 20/20» не є допустимим доказом, оскільки пристрій, який здійснював заміри був належним чином не повірений (відсутня пломба або повірочне тавро), а свідоцтво про повірку та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки - надані не були.

13 вересня 2024 року позивачем подано додаткові пояснення, відповідно до яких, 09 вересня 2024 було надіслано адвокатський запит № 0909/01-Я-24 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області з проханням повідомити чи були встановлені дорожні знаки 3.29 Обмеження максимальної швидкості, 3.31 Зона обмеження максимальної швидкості, а також знак 5.51 Початок населеного пункту та 5.76 Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху 03 вересня 2024 за адресою: Київська обл., Дорога М-03 Київ-Харків, 88 км.

12 вересня 2024 отримано відповідь № 2183/09 211 12/04 від Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області, в якій зазначено, що на ділянці км 87+000 км 89+000 автомобільної дороги загального користування державного значення М-03 Київ-Харків-Довжанський дорожні знаки 3.29 Обмеження максимальної швидкості, 3.31 Зона обмеження максимальної швидкості, 5.51 Початок населеного пункту відсутні.

В постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2969264 від 03 вересня 2024 зазначено порушення п. 12.9.б ПДР України, який передбачає, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Відтак, п. 12.9.б ПДР містять обов`язкову обставину для наявності складу адміністративного правопорушення та настання відповідальності за порушення вказаної норми, а саме наявність конкретно визначеного переліку дорожніх знаків, що повинні бути встановлені на ділянці дороги де відбулось перевищення швидкості.

Відсутність таких знаків на вказаній ділянці дороги свідчить про відсутність порушення п. 12.9.б ПДР зазначеного в оскаржуваній постанові і виключає відповідальність позивача, за його порушення.

Не погодившись з позовними вимогами 27 вересня 2024 року від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив, в якому вказано, що згідно Постанови, винесеної поліцейським взводу №2 роти №2 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП рядовим поліції ОСОБА_2 , 03.09.2024 о 09 год. 35 хв. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Skoda Superb» д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: Київська обл. а/д М03 Київ-Харків 88 км, на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, рухався зі швидкістю 176 км/год при дозволеній швидкості руху 110 км/год. Швидкість вимірювалась TruCam ІІ LTI20/20 ТС008458, Відео бк475471, 470874, чим порушив п.п. 12.9. б). Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР) та скоїв адміністративне правопорушення, за яке частиною четвертою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму AES, визначений п. 5.1 ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015, підтверджено експертним висновком виданим Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України № 04/05/02-3560 від 24.12.2020 року.

Лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCam ІІ отримав сертифікат відповідності від 23.12.2020 № UA-TR/001 22 054-20 дія цього сертифікату розповсюджується на прилади із заводськими/серійними номерами зазначеними у п. 2 зворотної сторони сертифікату. Також прилад отримав сертифікат перевірки типу № UA.TR.001 241-18 Rev.0 від 26.12.2018 року.

З приводу твердження представника позивача щодо відсутності доказів опломбування вимірювального приладу TruCam II слід зазначити наступне. Лазерний вимірювач швидкості ТruСаm ІІ отримав Сертифікат відповідності затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 23.12.2020 року № UА.TR.001 22 054-20.

Відповідно до «Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки» № 22-01/29492, виданого ДП Укрметртестстандарт» від 21 листопада 2023 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCam ІІ №ТС008458 є придатним до застосування. Вказане Свідоцтво містить відбиток повірочного тавра, та інші захисні елементи, відповідно до чинних нормативних актів.

Сам прилад опломбовано від несанкціонованого доступу. Пломбування виконане нанесенням самоклеючої пломбувальної наліпки, розташування та зовнішній вигляд якої наведено на фото «Сертифікат перевірки типу» UA.TR.001 241-18 від 26.12.2018.

Суду для ознайомлення надано оригінальний захищений файл №_А4200_0903_093420 з приладу ТruСаm ІІ № ТС008458 який зокрема містить цифрові показники які фіксує прилад. Дата 03/09/2024, Номерний знак: НОМЕР_1 , швидкість 176 км/год, час 09 год. 35 хв. 20 сек., місце А/Д М03 Київ-Харків 88 км. координати місця проведення виміру широта 50*13`54. 42* N; довгота 31*36 14. 43* E, ліміт швидкості 110 км/год, серійний номер приладу № ТС008458, поміряна дистанція 181.2 метри до цілі.

Відповідно до пункту 12.9.б) Правил дорожнього руху України: водієві заборонено перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі , на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30 цих Правил.

Відповідно до пункту 12.6 Правил дорожнього руху України: поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух зі швидкістю не більше 110 км/год.

Відповідно до п. 12.6. ґ) ПДР України дозволяється рух зі швидкістю: іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год, а позивач рухався зі швидкістю 176 км/год. На Автодорозі Київ-Харків Довжанський М-03 встановлені дорожні знаки 5.76 «Фото-відеофіксування порушень ПДР».

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не заперечував той факт, що дійсно рухався з перевищенням швидкісного режиму. Про що свідчить відеозапис з нагрудної камери інспектора 475471, 470874. Інспектор вказав швидкість з якою рухався ОСОБА_1 , а саме 176 км/год, в свою чергу ОСОБА_1 не заперечував з приводу перевищення ним швидкості руху.

Таким чином, системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що поліцейський взводу №2 роти №2 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП рядовий поліції Самойленко Б.С. під час притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та винесення постанови ЕНА № 2969264 від 03 вересня 2024 р. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, жодним чином не порушив права позивача, а оскаржувана постанова повністю відповідає вимогам ст. 283 КУпАП є обґрунтованою та законною, а також є такою, що не підлягає скасуванню.

01 жовтня 2024 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому вказано відповідач не наводить жодного спростування викладених у позовній заяві доводів, а саме щодо порушення процедури зупинки транспортного засобу, відсутності належно встановлених дорожніх знаків 3.29 та 3.31 тощо.

Відповідач у відзиві не коментує ніяким чином зазначений факт відсутності дорожній знаків 3.29 та 3.31, а також посилається на відповідь Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області № 2183/09 211 12/04 від 12 вересня 2024, яку було долучено позивачем до додаткових пояснень від 13 вересня 2024, а саме: щодо належно встановленого дорожнього знаку 5.76 «Фотовідеофіксування порушень ПДР» на ділянці руху км 87+000, Дорога М-03 Київ-Харків. Але знак 5.76 не є обов`язковим, а слугує лише для звернення уваги водіїв щодо подальшого фіксування дорожнього руху на певній ділянці.

Враховуючи наявність доказів відсутності вказаних дорожніх знаків, слід вважати про відсутність об`єктивної сторони правопорушення, а отже і складу правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення в силу п.1 ст.247 КУпАП. Таким чином, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2024 року справа за указаним позовом була передана для розгляду судді Демидовій С.О.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13 вересня 2024 року було відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Фактичні обставини, встановлені судом

03 вересня 2024 поліцейським 2 взводу 2 роти Управління патрульної поліції у Київській області рядовим поліції Самойленком Богданом Сергійовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2969264 від 03 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн.

Відповідно до Постанови 03 вересня 2024 року водій, керуючи транспортним засобом марки Skoda Superb, державний номер НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, рухався зі швидкістю 176 км/год при дозволеній швидкості руху 110 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TRUCAM II LTI20/20 TC008458, чим порушив п. 12.9.б ПДР України.

12 вересня 2024 року отримано відповідь на адвокатський запис № 2183/09 211 12/04 від Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області, в якій зазначено, що на ділянці км 87+000 км 89+000 автомобільної дороги загального користування державного значення М-03 Київ-Харків-Довжанський дорожні знаки 3.29 Обмеження максимальної швидкості, 3.31 Зона обмеження максимальної швидкості, 5.51 Початок населеного пункту відсутні. З метою інформування учасників дорожнього руху про контроль швидкості та фіксацію порушень Правил дорожнього руху, на км 87+100 праворуч вказаної автомобільної дороги встановлені дорожні знаки 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху».

Згідно з наданого відповідачем відео та фото встановлено, що приладом ТruСаm ІІ № ТС008458 який зокрема містить цифрові показники які фіксує прилад відображаються наступні дані: Дата 03/09/2024, Номерний знак: НОМЕР_1 , швидкість 176 км/год, час 09 год. 35 хв. 20 сек., місце А/Д М03 Київ-Харків 88 км. координати місця проведення виміру широта 50*13`54. 42* N; довгота 31*36 14. 43* E, ліміт швидкості 110 км/год, серійний номер приладу № ТС008458, поміряна дистанція 181.2 метри до цілі.

Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29492 прилад ТruСаm ІІ № ТС008458 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач.

Лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCam ІІ отримав сертифікат відповідності від 23 грудня 2020 № UA-TR/001 22 054-20 дія цього сертифікату розповсюджується на прилади із заводськими/серійними номерами зазначеними у п. 2 зворотної сторони сертифікату.

Також прилад отримав сертифікат перевірки типу № UA.TR.001 241-18 Rev.0 від 26 грудня 2018 року. Додатково Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України видано експертний висновок на програмне забезпечення від 24.12.2020 року № 04/05/02/-3561 «TruCAM II Clip Viewer v2.0.5.1» та «ShareViewII v2.2.2.23091».

Відповідачем надано докази опломбування приладу ТruСаm ІІ № ТС008458. Пломбування виконане нанесенням самоклеючої пломбувальної наліпки, розташування та зовнішній вигляд якої наведено на фото «Сертифікат перевірки типу» UA.TR.001 241-18 від 26 грудня 2018.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України).

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься Відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій Відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За приписами ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів

Положеннями статей 276, 278, 279, 280-285 КУпАП встановлено, які дії орган (посадова особа) повинен провести при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, чітко регламентовано порядок розгляду справи та обставини, які при цьому підлягають з`ясуванню, зокрема: місце розгляду справи; строки розгляду справи; порядок розгляду справи, обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Принцип застосування адміністративної відповідальності лише за наявності вини. Застосування відповідальності без наявності вини, можливо лише у випадках, прямо передбачених законодавством, що регулює конкретні суспільні правовідносини.

Згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з п. 12.9 (б) ПДР 12.9 водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність передбачається за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 50 кілометрів на годину.

Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до відповіді на адвокатський запис № 2183/09 211 12/04 від Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області, в якій зазначено, що на ділянці км 87+000 км 89+000 автомобільної дороги загального користування державного значення М-03 Київ-Харків-Довжанський дорожні знаки 3.29 Обмеження максимальної швидкості, 3.31 Зона обмеження максимальної швидкості, 5.51 Початок населеного пункту відсутні. З метою інформування учасників дорожнього руху про контроль швидкості та фіксацію порушень Правил дорожнього руху, на км 87+100 праворуч вказаної автомобільної дороги встановлені дорожні знаки 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху».

В фабулі п. 12.9 (б) ПДР 12.9 зазначено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, оскільки відповіддю Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області підтверджується факт того, що дані знаки на даній ділянці відсутні, а вимірювання швидкості було здійсненне не за допомогою закріпленого приладу «TruСАМ», що суперечить вимогам чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, відсутність доказів правомірності дій з боку відповідача, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Щодо позовної вимоги про стягнення коштів на судові витрати.

Згідно ч. 1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано договір про надання правової допомоги від 09 вересня 2024 року; Додаткову угоду №0909-2 від 09 вересня 2024 року.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, надані стороною позивача письмові докази, суд вважає вказані понесені витрати неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, адже справа слухалась в спрощеному провадженні без виклику сторін, а тому суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 605, 60 грн підлягають до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зокрема, в п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, зазначено, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п.29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Керуючись ст. 9, 14, 73, 74, 77, 90, 242-246, 286 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2969264 від 03 вересня 2024.

Закрити справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати в загальному розмірі 6 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.О. Демидова