Справа № 130/2186/24
Суддя: Шепель К. А.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2024 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області,

в складі судді Костянтина Шепеля,

із секретарем судового засідання Раїсою Буга

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 3760 від 1 липня 2024 року за частиною третьою статті 210 КУпАП, -

приходить до такого.

Позиція позивача

Позивач ОСОБА_1 звертається до суду з цим позовом, у якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 3760 від 1 липня 2024 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн, та закрити провадження відносно нього. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що він 10 липня 2024 року отримав поштове відправлення, в якому містилась оскаржувана постанова. Ознайомившись зі змістом постанови, вважає, що дана постанова про накладення на нього адміністративного стягнення є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки вона не грунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, невірно застосований закон про відповідальність (щодо зворотної дії закону у часі) та суперечить вимогам закону. Зазначає, що він стояв на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 та йому видавався військово-обліковий документ у вигляді посвідчення про приписку, 31 березня 2003 року був взятий на облік. 19 червня 2024 року йому була вручена повістка № 7497, оформлена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , де було зазначено, що позивачу необхідно з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 (5 поверх), однак у даній повістці не було зазначено, з якою метою. Працівникам ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачем було повідомлено свої анкетні дані та зауважено, що він перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого вони зробили виправлення у повістці і зазначили: ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виконуючи свій обов`язок, позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 і показав своє приписне посвідчення, однак працівниця ІНФОРМАЦІЯ_1 сказала викинути даний документ, оскільки він не має юридичної сили. Після чого оформили протокол про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП, в якому зазначили, що позивач не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних та по теперішній час не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 за задекларованим місцем проживання для взяття його на військовий облік військовозобов`язаних. При цьому не звернули увагу на його документи, в яких зазначено, що 19 червня 2024 року позивач пройшов військово-лікарську комісію, однак це не було зазначено ні в протоколі, ні в постанові. Окрім того, йому не пояснили, коли він мав обов`язок з`явитись для взяття на військовий облік. При цьому зазначили, що позивач вчинив триваюче правопорушення, яке закінчилось у червні 2024 року. В поясненні у протоколі позивачем було вказано: «не став на облік тому, що практично постійно працював за кордоном». Однак, зазначає, що був впевнений, що перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 тому, що мав на руках приписне посвідчення і не розуміє, чому зі слів працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 він на обліку не перебуває. Позивач вважає дану постанову такою, що винесена всупереч чинному законодавству та підлягає скасуванню, оскільки факт вчинення ним правопорушення є не доведеним та відсутній склад адміністративного правопорушення.

Позиція відповідача

Представник відповідача начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача не визнає та просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Свою позицію обгрунтовує тим, що 20 червня 2024 року громадянин ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою постановки його на військовий облік призовників за місцем проживання. При цьому було з`ясовано, що позивач ніколи не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних та по теперішній час не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 за задекларованим місцем проживання для взяття його на військовий облік військовозобов`язаних, чим порушив вимоги абзацу 11 пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзац 2 пункту 1 частини 1 Правил військового обліку. Внаслідок своїх дій громадянин ОСОБА_1 вчинив триваюче правопорушення, яке почалось, коли даний громадянин мав обов`язок з`явитись для взяття на військовий облік та яке закінчилось у червні 2024 року, коли ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про взяття його на військовий облік військовозобов`язаних. За порушення правил військового обліку передбачена відповідальність згідно зі статтею 210 КУпАП. Стосовно твердження позивача, що він не був присутній під час розгляду справи та отримав оскаржувану постанову поштовим відправленням зауважив, що 1 липня 2024 року о 10-00 год ОСОБА_1 з`явився на розгляд справи про адміністративне правопорушення до ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте відмовився отримувати копію постанови та ставити підпис про її отримання, а тому копія постанови була направлена рекомендованим листом за місцем проживання, яку ОСОБА_1 зазначив у заяві про постановку на військовий облік ( АДРЕСА_2 ), однак лист повернувся у зв`язку з невірними даними одержувача. Після чого 4 липня 2024 року повторно було направлено лист уже на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 . Стосовно твердження позивача про те, що він стояв на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 та йому видавався військово-обліковий документ у вигляді посвідчення про приписку зазначає, що посвідчення про приписку видане 31 березня 2003 року на ім`я ОСОБА_4 , що свідчить про те, що позивач змінював прізвище та не повідомив про це орган, у якому він перебував на військовому обліку. Крім того, згідно із записом у алфавітно-обліковій книзі призовників 1983 року народження зазначено, що громадянин ОСОБА_4 був зарахований в запас згідно з пунктом 5 статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - як засуджений до позбавлення волі за статтею 297, частиною другою статті 185 КК України. Будь яка інформація відносно ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_1 була відсутня. Станом на 20 червня 2024 року ні громадянин ОСОБА_4 , ні ОСОБА_1 на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_1 не перебували. Крім того, ОСОБА_1 не пред`являв зазначеного посвідчення про приписку під написання заяви про постановку його на військовий облік, а тому у відповідача не було змоги перевірити зазначену інформацію. Враховуючи викладене у відзиві вважає, що постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 3760 від 1 липня 2024 року про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 винесена з дотриманням норм чинного законодавства.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

Справа надійшла до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 22 липня 2024 року (а.с. 1).

Ухвалою суду від 26 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати в строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали відзив на позовну заяву, а також встановлено позивачу строк п`ять днів для подання відповіді на відзив, відповідачу - строк п`ять днів для надання заперечень (а.с. 20).

Копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачам за адресами, що вказані в позові (а.с. 21).

Відзив на позовну заяву від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов до суду 5 серпня 2024 року (а.с. 24 -36).

Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги КАС України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказав, що його права були порушені неправомірно винесеною постановою відповідача про накладення на нього адміністративного стягнення. Диспозиція статті 210 КУпАП встановлює склад правопорушення, а саме: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері встановленого порядку управління. Об`єктивна сторона виражається у порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Суб`єктивна сторона правопорушення полягає у наявності умислу на порушення встановлених правил. Суб`єктом правопорушення може бути лише призовник, військовозобов`язаний або резервіст.

З досліджених судом письмових доказів установлено, що 1 липня 2024 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 № 3760 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн за те, що 20 червня 2024 року о 12-00 год громадянин ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою постановки його на військовий облік призовників за місцем проживання. Однак, було з`ясовано, що позивач ніколи не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних та по теперішній час не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 за задекларованим місцем проживання для взяття його на військовий облік військовозобов`язаних, чим порушив вимоги абзацу 11 пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзац 2 пункту 1 частини 1 Правил військового обліку. Внаслідок своїх дій громадянин ОСОБА_1 вчинив триваюче правопорушення, яке почалось, коли даний громадянин мав обов`язок з`явитись для взяття на військовий облік та яке закінчилось у червні 2024 року, коли ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про взяття його на військовий облік військовозобов`язаних. За порушення правил військового обліку передбачена відповідальність згідно зі статтею 210 КУпАП. Правопорушення вчинено умисно, оскільки особа, яка притягається до адміністративної відповідальності усвідомлювала протиправний характер своєї бездіяльності, передбачала свої шкідливі наслідки та свідомо допускала настання цих наслідків. Саме тому накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 17000 грн (а.с.8-10).

Суд вважає за необхідне відмітити, що триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом усього часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми.

Відповідно до копії супровідного листа за вихідним № 3778 від 2 липня 2024 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 направив ОСОБА_1 копію постанови № 3760 від 1 липня 2024 року (а.с. 11).

Згідно з копією конверту, одержувач ОСОБА_1 отримав поштове відправлення від ІНФОРМАЦІЯ_1 10 липня 2024 року (а.с. 12).

Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення від 20 червня 2024 року, складеного інспектором відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 працівником ОСОБА_5 , ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210 КУпАП. В графі пояснення і зауваження щодо змісту протоколу зазначено « Я ОСОБА_1 не став на облік тому що практично постійно працював за кордоном» (а.с.13-14).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних і резервістів «Резерв +», сформованого 11 липня 2024 року, ОСОБА_1 знаходиться на обліку, категорія обліку "військовозобов`язаний, придатний, звання - солдат", ВОС 788569, дата ВЛК 19 червня 2024 року, проходив медичний огляд військово-лікарською комісією 19 червня 2024 року (а.с. 15).

Відповідно до копії посвідчення про приписку, призовник 1983 року народження ОСОБА_4 приписаний до призовної дільниці Жмеринського району Вінницької області Жмеринський райвійськкомат, придатний до військової служби, взятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_1 31 березня 2003 року, посвідчення видано 31 березня 2003 року (а.с.16).

Згідно з копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 27 лютого 2014 року змінив власне прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с. 19).

Відповідно до копії повістки № 7497, виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19 червня 2024 року, ОСОБА_1 належить з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_1 , запропоновано прибути 20 червня 2024 року о 09-00 год за адресою: м. Жмеринка (а.с. 17).

Згідно з копією заяви про видачу військового документа, ОСОБА_1 20 червня 2024 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням поставити на військовий облік (а.с. 29).

Відповідно до копії обліково-алфавітної книги призовників 1983 року народження, ОСОБА_4 16 лютого 2000 року приписаний до призовної дільниці, зарахований в запас згідно з пунктом 5 статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як засуджений до позбавлення волі за статтею 297, частиною другою статті 185 КК України та у відповідності до статті 75 КК України звільнений від відбування покарання (а.с. 31-33).

Оцінюючи вищевказані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 90 КАС України, суд згідно з положеннями статей 73, 74, 75, 76 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.

Юридична кваліфікація встановлених обставин

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частини першої статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з частиною 3 статті 210 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, яка тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25 березня 1992 року захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких ІНФОРМАЦІЯ_1.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частин другої-третьої статті 14 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяття громадян України на військовий облік призовників здійснюється у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання. Щороку протягом січня - березня беруться на облік громадяни України чоловічої статі, яким у рік взяття на військовий облік виповнюється 17 років.

Згідно з частиною третьою статті 33 Закону № 2232-XII, військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Військовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяється на загальний і спеціальний.

Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 22 Порядку визначено, що взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За змістом оскаржуваної постанови позивач порушив правила військового обліку, передбачені абзацом 11 пунктом другим частиною першою статті 37 Закону № 2232-XII.

Згідно з абзацом 11 пунктом другим частиною першою статті 37 Закону № 2232-ХІІ, взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.

У разі декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки на підставі відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі, надісланих органами реєстрації через Єдину інформаційну систему Міністерства внутрішніх справ України до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 2232-ХІІ в редакції від 28 вересня 2017 року взяттю на військовий облік призовників та військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які досягли граничного (27-річного) віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Згідно з пунктом 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 (із змінами), Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб; здійснюють ознайомлення громадян України з їх правами та обов`язками під час взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби, призову на військову службу та проходження зборів, а Центральне управління та регіональні органи СБУ, відповідні підрозділи розвідувальних органів України - під час призову на військову службу та проходження зборів; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам.

Згідно з частиною 9 статті 38 Закону № 2232-XII, органи виконавчої влади, інші державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та заклади освіти незалежно від підпорядкування і форми власності зобов`язані подати до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України на їх вимогу відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовий облік яких вони здійснюють.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII, громадяни зобов`язані, зокрема: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до абзацу дванадцятого пункту 24 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 року № 921, яка втратила чинність 5 січня 2023 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 74 від 6 лютого 2019 року) з метою забезпечення персонально-первинного обліку призовників і військовозобов`язаних виконавчі органи сільських, селищних та міських рад здійснюють постійний контроль за виконанням громадянами, посадовими особами підприємств, установ та організацій, які перебувають на території відповідних населених пунктів, встановлених правил військового обліку та проведення відповідної роз`яснювальної роботи. Звернення щодо громадян, які ухиляються від виконання військового обов`язку, надсилаються до органів Національної поліції для їх розшуку, затримання і доставки до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (додаток 5).

Пунктом 33 Порядку № 921 було встановлено, що у разі отримання розпорядження районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо оповіщення призовників і військовозобов`язаних про їх явку на призовні дільниці (пункти попереднього збору) для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, визначення призначення на воєнний час, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, зокрема звертаються до органів Національної поліції щодо громадян, які ухиляються від виконання військового обов`язку, для їх розшуку, затримання і доставки до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з пунктом 56 Порядку № 921, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки зокрема звертаються до органів Національної поліції для розшуку, затримання та доставки до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки громадян, які ухиляються від виконання військового обов`язку (додаток 13).

З оскаржуваної постанови вбачається, що позивач не перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 і на час винесення постанови не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання для взяття його на військовий облік військовозобов`язаних. Однак, з матеріалів справи вбачається, що Музика, а з 2014 року ОСОБА_1 , був взятий на військовий облік призовників в Жмеринському райвійськкоматі 31 березня 2003 року. Крім того, 23 квітня 2003 року позивача було зараховано в запас згідно з пунктом 5 статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як засудженого до позбавлення волі.

Позивач за змістом позовної заяви стверджує, що місце проживання не змінював, його до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військового комісаріату) не викликали та повістки про виклик він не отримував. 20 червня 2024 року по повістці з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 для виконання вимог частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проте на нього склали протокол за частиною третьою статті 210 КУпАП.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 липня 2020 року у справі № 216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення позивачем Правил військового обліку. Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про скоєння адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач не довів порушення позивачем вимог частини першої-третьої та десятої статті 1, частини другої та третьої статті 14 та пункту першого частини першої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Окрім цього, 19 травня 2024 року набув чинності Закон № 3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким статтю 210 КУпАП було доповнено частиною третьою, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Отже, до 19 травня 2024 року норми частини третьої статті 210 КУпАП не існувало. Тобто, з 19 травня 2024 року встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає адміністративну відповідальність за невиконання цих правил.

Разом з тим, за правилами статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Диспозиція статті 210 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають правила ведення військового обліку.

Правовідносини, пов`язані з військовим обліком, регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 не міг вчинити адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП, оскільки зміни до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та норма частини третьої статті 210 КУпАП введена в дію лише 19 травня 2024 року, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку. Таким чином, притягнення ОСОБА_1 1 липня 2024 року до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП неможливе, оскільки закон, який погіршує становище, не має ретроспективної дії.

Згідно зі статтею КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). За частиною сьомою статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Згідно з частиною 2 статті 58 Конституції України, ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з статтею 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до частини третьої статті 286 КУпАП за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Висновки суду

Таким чином, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, судом перевірено та встановлено, що в даному випадку відповідач прийняв оскаржувану постанову на підставі та у межах повноважень, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такої постанови; небезсторонньо (упереджено); недобросовісно; нерозсудливо; без дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про скасування постанови та достатність підстав для їх задоволення та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 березня 2020 року, у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, таким чином, позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 605,60 гривні.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову і позивачем сплачено судовий збір при подачі позовної заяви (а.с.7), то сума судового збору в розмірі 605,60 грн мають бути йому компенсовані за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 19, 62 Конституції України, статтями 6, 73-77, 90, 242-245, 246, 286 КАС України, статтями 7, 9, 210, 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, суд-

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 3760 від 1 липня 2024 року за частиною третьою статті 210 КУпАП - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 3760 від 1 липня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляція до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ