Справа № 380/28828/23
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/28828/23 пров. № А/857/22451/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Мікули О.І., Кузьмича С.М.,

за участю секретаря судового засідання: Кулабухової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року, головуючий суддя Клименко О.М., ухвалене у м. Львові, повний текст якого складено 06.06.2024 року, у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ ДПС у Львівській області, в якому просив визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області форми «Р» №12669/13-01-24-09 від 02.06.2023 року; визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області форми «Р» №12664/13-01-24-09 від 02.06.2023 року; визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області форми «Р» №12667/13-01-24-09 від 02.06.2023 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки господарські операції із придбання паливно-мастильних матеріалів, запчастин та ремонту транспортних засобів позивач здійснював на підставі договорів поставки, про що було складено акти надання послуг, видаткові накладні, оплата за товари та послуги здійснювалась на підставі рахунків, платіжних доручень. Окрім цього, усі господарські відносини ФОП ОСОБА_1 із його контрагентами у період з 01.07.2017 року по 30.09.2018 року відбулись на підставі договорів на виконання перевезення вантажів автомобільним транспортом; здійснення операцій з отримання послуг оформлено актами надання послуг; за результатами наданих послуг, виставлені відповідні рахунки на оплату; складено товаро-транспортні накладні; про оплату послуг згідно договорів свідчать виписки про рух коштів, видані банком. Податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-ХІV, повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №12669/13-01-24-09 від 02.06.2023 року, №12664/13-01-24-09 від 02.06.2023 року та №12667/13-01-24-09 від 02.06.2023 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що до перевірки позивачем у період з 01.07.2017 року по 30.09.2018 року надавалися послуги автомобілями VOLVO ВС 5220 ЕХ, а/м VOLVO ВС4331АЕ, а/м VOLVO НОМЕР_1 та а/м МАЗ НОМЕР_2 . Згідно листа ТСЦ МВС 4642 (від 18.04.2023 року № 334), а/м VOLVO ВС 5220 ЕХ, а/м VOLVO ВС 4331 АЕ, а/м VOLVO ВС 1645 ЕР перебувають у власності гр. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а а/м МАЗ НОМЕР_2 гр. ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), будь-яких документів (шляхових, подорожніх чи маршрутних листів, що підтверджують списання нафтопродуктів), передбачених частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які підтверджують використання транспортних засобів (свідоцтво на право власності, договір оренди транспортних засобів) у підприємницькій діяльності до перевірки не надано. Такі документи, як стверджує відповідач, також не були надані ревізору під час проведення податкової перевірки. В акті перевірки №9528/13-01-24-09 від 21.04.2023 року міститься узагальнений перелік документів, які були предметом дослідження, серед яких відсутні будь-які відомості про договори оренди транспортних засобів № 0401-01 від 04.01.2016 року, акту приймання-передачі від 06.01.2016 року, договорів оренди №301201Т, №301202Т, №301203Т від 30.12.2016 року, актів приймання-передачі від 03.01.2017 року, що по суті свідчить про ненадання згаданих документів позивачем до перевірки.

Плата за оренду транспортних засобів, яка зазначена у наведених вище договорах, становить 0 гривень, що суперечить правовій природі договорів оренди. На відсутність транспортних засобів у позивача, на думку відповідача, також вказує неподання позивачем повідомлення про об`єкти оподаткування, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність на транспортні засоби, які бралися в оренду (довідка форми 20-ОПП).

Отже, на думку відповідача, у контролюючого органу були підстави для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, саме тому відповідач вважає вимоги позивача, викладені в позовній заяві необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом заступника начальника ГУ ДПС у Львівській області від 28.02.2023 року №674-ПП «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 )» на підставі п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, ст.79, п.п. 69.2 ст. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, наказано провести документальну невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з 10 квітня 2023 року тривалістю 5 робочих днів.

03.03.2023 року відповідачем складено вимогу про надання інформації та документів пов`язаних із здійсненням господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 № 6235/6/13-01-24-09.

ГУ ДПС у Львівській області складено акт від 21.04.2023 року № 9582/13-01-24-09/ НОМЕР_3 (далі - Акт перевірки) та встановлено ряд порушень норм податкового законодавства позивачем, зокрема:

- п.п. 54.3.5. п. 54.3. ст. 54, п.п. 163.1.1. п. 163.1. ст. 163, п.п. 164.1.3. п. 164.1. ст. 164, п. 177.1., п. 177.2., п. 177.4., п.п. 177.5.2., п. 177.5., п.п. 177.5.3., п. 177.5., п. 177.10., п. 177.1. ст. 177 ПК України в частині заниження сум податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 281856,01 грн, в тому числі за 2017 рік в розмірі 43661,11 грн та за 2018 рік 238 194,90 грн;

- п.п. 1.2, 1.3, 1.6 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу ХХ, п.п. 54.3.5. п. 54.3. ст. 54, п.п. 163.1.1. п. 163.1. ст. 163, п.п. 164.1.3. п. 164.1. ст. 164, п. 177.1., п. 177.2., п. 177.4., п.п. 177.5.2. п. 177.5., п.п. 175.5.3. п. 177.5., п. 177.10., п. 177.1. ст. 177 ПК України в частині заниження податкового зобов`язання з військового збору в сумі 23488,00 грн, в тому числі за 2017 рік в сумі 3638,42 грн, за 2018 рік в сумі 19849,58 грн;

- п. 44.1, п. 44.6, ст. 44, п. 198.1., п. 198.2., п. 198.3., п. 198.6. ст. 198 ПК України, а саме занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 307779,61 грн, в тому числі за жовтень 2017 року на суму 13183,48 грн, за листопад 2017 року на суму 1330,83 грн, за березень 2018 року на суму 2001,03 грн, за травень 2018 року на суму 39174,33 грн, за червень 2018 року на суму 31020,40 грн, за липень 2018 року на суму 65100,20 грн, за серпень 2018 року на суму 65942,00 грн, за вересень 2018 року на суму 78234,00 грн, за жовтень 2018 року на суму 12320,00 грн, за листопад 2018 року на суму 2133,34 грн;

- п. 120.1 ст. 120 ПК України, а саме: несвоєчасне подання податкової декларації платника єдиного податку за І квартал 2021 року.

В подальшому, на підставі Акта перевірки від 21.04.2023 року, 02 червня 2023 року ГУ ДПС у Львівській області, винесено податкові повідомлення-рішення:

- № 12664/13-01-24-09, згідно якого встановлено порушення п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 189.1. ст. 189, п.п. «б» п. 198.1., п. 198.2., п. 198.3., п. 198.5. ст. 198, п. 2001.1., п. 200.4. ст. 200, п. 201.1., п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України, у зв`язку із заниженням суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість за жовтень листопад 2017 року, березень, травень листопад 2018 року, внаслідок чого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на суму 307779,61 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 76944,90 грн;

- № 12667/13-01-24-09, згідно якого встановлено порушення п.п. 1.2. п. 16 підрозділу 10 Розділу ХХ, ст. 163, п.п. 164.1.3. п. 164.1. ст. 164 Податкового кодексу України, у зв`язку із неперерахуванням до бюджету занижено нараховану суму військового збору за 2017, 2018 рік, внаслідок чого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування на суму 23488,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 5872,00 грн;

- № 12669/13-01-24-09, згідно якого встановлено порушення п. 177.1., п. 177.2., п. 177.4., п.п. 177.5.3, п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, у зв`язку із заниженням суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2017, 2018 рік, внаслідок чого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 281856,01 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 70464,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з відсутності у контролюючого органу правових підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Львівській області форми «Р» №12669/13-01-24-09 від 02.06.2023 року, форми «Р» №12664/13-01-24-09 від 02.06.2023 року, форми «Р» №12667/13-01-24-09 від 02.06.2023 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Правовідносини у даній справі врегульовані нормами Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт "а")

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Разом з тим, за змістом підпункту 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 ПК України платниками податку на прибуток підприємств - резидентами є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Також підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачає, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку

За визначенням статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до статті 1 Закону № 996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже господарські операції, які зумовлюють наслідки у вигляді виникнення у покупця податкових вигод (витрат та податкового кредиту), мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які зазвичай супроводжують операції певного виду й відображають реальність таких операцій, повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Надання податковому органу документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Згідно усталеної судової практики при розгляді справ цієї категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Суд має оцінити належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зокрема, провести всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкового кредиту, а покупця - права на його формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ти чи інші господарські операції. Однак критерієм зменшення бази оподаткування податку на прибуток є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу. А відтак на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з оплатою спірних послуг, позивач повинен був надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання постачальником конкретних видів послуг та про результат виконання кожної послуги у вигляді звіту, висновку тощо.

Отже, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, позивач повинен мати відповідні первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами справи, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Формування фінансових показників, які враховуються при визначені оподатковуваного прибутку підприємства, а також податкового кредиту для цілей визначення суми податкових зобов`язань з ПДВ повинно здійснюватися тільки щодо фактичного здійснення господарських операцій, підтверджених належним чином оформленими первинними документами та іншими обліковими документами, складання яких для оформлення операцій певного виду передбачено правовими нормами. При цьому презюмується, що такі документи є достовірними, а зафіксована в них інформація розкриває справжній зміст господарської операції, свідчить про її економічну вигоду (виправданість, ризик).

Як видно з акта перевірки, однією з підстав для висновку про завищення позивачем валових витрат, в результаті чого занижено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 281856,01 грн та занижено податкове зобов`язання з військового збору в сумі 23488,00 грн, безпідставне віднесення до складу податкового кредиту на загальну суму ПДВ 307779,61 грн, слугувало те, що позивачем під час перевірки не було надано первинних документів, які свідчать про використання транспортних засобів VOLVO, д.н.з. НОМЕР_4 , VOLVO, д.н.з. НОМЕР_5 , VOLVO, д.н.з. НОМЕР_1 , МАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 та інших документів на формування витрат в частині придбання паливно-мастильних матеріалів, автозапчастин та послуг по обслуговуванню таких транспортних засобів у підприємницькій діяльності.

Відповідно до вимог пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис (пункт 85.6 статті 85 Податкового кодексу України).

Згідно приписів пункту 85.7 статті 85 ПК України, отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

Як слідує з матеріалів справи, 03.03.2023 року відповідачем складено вимогу про надання інформації та документів пов`язаних із здійсненням господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 № 6235/6/13-01-24-09.

В матеріалах справи відсутні жодні докази того, що договори оренди транспортних засобів № 0401-01 від 04.01.2016 року, акт приймання-передачі від 06.01.2016 року, договори оренди № 301201Т, № 301202Т, № 301203Т від 30.12.2016 року, акт приймання-передачі від 03.01.2017 року до перевірки позивачем не надавались, актів, які свідчать про ненадання позивачем документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу під час перевірки, відповідачем до суду як першої так і апеляційної інстанції надано не було, матеріали справи таких не містять.

Лист ТСЦ МВС 4642 (від 18.04.2023 року № 334), зі змісту якого слідує, що а/м VOLVO ВС 5220 ЕХ, а/м VOLVO ВС 4331 АЕ, а/м VOLVO ВС 1645 ЕР перебувають у власності гр. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а а/м МАЗ НОМЕР_2 гр. ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який, у свою чергу, слугував єдиною підставою для констатації факту неподання позивачем документів, які підтверджують використання транспортних засобів у підприємницькій діяльності не свідчить про те, що вказані транспортні засоби не могли використовуватись позивачем у його господарській діяльності.

Також матеріалами справи підтверджено, що в період з 01.07.2017 року по 30.09.2018 року позивач здійснював господарську діяльність за основним видом діяльності, згідно КВЕД 49.41: «Вантажний автомобільний транспорт», на загальній системі оподаткування та сплачував до бюджету самостійно розраховані авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб, згідно статті 177 Податкового кодексу України.

За даними податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік: загальний оподатковуваний дохід становить 995 114,15 грн; вартість документально підтверджених витрат становить 933 801,16 грн.

За даними документальної перевірки цієї ж декларації - загальний оподатковуваний дохід 995 114,15 грн, вартість документально підтверджених витрат 691 239,45 грн. Тобто відповідачем в Акті перевірки встановлено, що розбіжність вартості документально підтверджених витрат між даними податкової декларації позивача та даними перевірки, становить 242 561,71 грн.

Позивачем у період з 01.07.2017 року по 30.09.2018 року надавались послуги перевезення вантажів автомобілями марки VOLVO, д.н.з. НОМЕР_4 , VOLVO, д.н.з. НОМЕР_5 , VOLVO, д.н.з. НОМЕР_1 та МАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , а вказані транспортні засоби позивач використовував на підставі договорів оренди №301202Т від 30.12.2016 року, №301203Т від 30.12.2016 року, №301202Т від 30.12.2016 року та №0401-01 від 04.01.2016 року.

З матеріалів справи слідує, що здійснення господарської діяльності із перевезення вантажів супроводжувалось витратами позивача на придбання паливно-мастильних автозапчастин, послуг з обслуговування вказаних вище транспортних засобів у ТзОВ «ВОГ ТРЕЙД», ТзОВ «Торговий ДІМ «ОЙЛ-СЕРВІС», ТзОВ «Альянс Холдинг», ТзОВ «Леойл», ТзОВ «КПП ЦЕНТР», ТзОВ «ФХ сервіс», ТзОВ «ЗАХІД БП ГРУП».

На підтвердження придбання автозапчастин у період з липня по грудень 2017 року в ТзОВ «КПП ЦЕНТР» позивач надав видаткові накладні: № FTM00060970/17 від 11.07.2017 року на суму 21200,00 грн, №FTM00066558/17 від 26.07.2017 року на суму 2100,00 грн, №FTM00069322/17 від 03.08.2017 року на суму 2060,00 грн, № FTM00071942/17 від 11.08.2017 року на суму 7515,01 грн, № FTM00100928/17 від 30.10.2017 року на суму 7985,00 грн, №FTM00118074/17 від 07.12.2017 року на суму 1700,00 грн. Оплата за вказаний товар проведена на підставі платіжних доручень № 126 від 10.07.2017 року, № 127 від 10.07.2017 року, № 128 від 13.07.2017 року, № 140 від 09.08.2017 року, № 143 від 22.08.2017 року, №197 від 22.11.2017 року, № 218 від 20.12.2017 року, що підтверджується випискою про рух коштів по контрагентам за період з 01.07. 2017 року по 31.12.2017 року.

У період з липня по грудень 2017 року придбав в ТзОВ «ФХ сервіс» послуги по обслуговуванню транспортних засобів, що підтверджується актами виконаних робіт, списання запасних частин та паливно-мастильних матеріалів № ST-FH1703767 від 25.09.2017 року на суму 5199,53 грн, № ST-FH1703892 від 16.10.2017 року на суму 4777,94 грн. Оплата за надані послуги проведена на підставі платіжних доручень № 164 від 29.09.2017 року, № 183 від 31.10.2017 року, що підтверджується випискою про рух коштів по контрагентам за період з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року.

Придбання моторної оливи в ТзОВ «Торговий ДІМ «ОЙЛ-СЕРВІС» здійснювалось на підставі платіжних доручень №181 від 25.10.2017 року на суму 10730,04 грн, №182 від 27.10.2017 року на суму 3000,00 грн, №196 від 16.11.2017 року на суму 5058,94 грн, що підтверджується випискою про рух коштів по контрагентам за період з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року.

01.06.2017 року між ТзОВ «ВОГ ТРЕЙД» (Продавець) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) укладено генеральний договір поставки нафтопродуктів № 10/ДГ-108, згідно якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця нафтопродукти в кількості та в асортименті, що передбачені в накладних на відпуск товару, виписаних продавцем, а покупець зобов`язується прийняти товар від продавця та оплатити його загальну вартість на умовах даного договору.

У період з липня по грудень 2017 року ФОП ОСОБА_1 здійснював придбання паливно-мастильних матеріалів - дизельне пальне в ТзОВ «ВОГ ТРЕЙД» на загальну суму 103400,00 грн згідно рахунку фактури № 2379 від 17.08.2017 року, видаткової накладної № 14752 від 21.08.2017 року. Оплата за дизельне пальне проведена на підставі платіжних доручень № 133 від 17.08.2017 року, № 145 від 23.08.2017 року, що підтверджується випискою про рух коштів по контрагентам за період з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року.

24.10.2017 року між ТзОВ «Альянс Холдинг» (Продавець) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір № ЖР-002199, згідно якого продавець за цим договором передає покупцю, а покупець зобов`язується прийняти нафтопродукти на підставі документів установленого зразку (бланки дозволу на відпуск нафтопродуктів), які належать покупцю, і підтверджують право на отримання зазначеної кількості товару, а саме: А-92, А-95, ДП, А-76, А-95 Прем., ДП Євро, через автозаправні станції. (п. 2.1. договору).

Позивач за умовами договору № ЖР-002199 від 24.10.2017 року здійснював придбання в ТОВ «Альянс Холдинг» дизельного пального на загальну суму 69264,00 грн відповідно до видаткової накладної № ОТЖР-00001367 від 25.10.2017 року. Оплата за дизельне пальне проведена на підставі платіжного доручення № 178 від 24.10.2017 року, що підтверджується випискою про рух коштів по контрагентам за період з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року.

У період з січня по вересень 2018 року позивач здійснював придбання автозапчастин у контрагентів: - ТзОВ «КПП ЦЕНТР», що підтверджується рахунками-фактурами №000149103/18 від 22.05.2018 року на суму 7651,99 грн, № 000152416/18 від 24.05.2018 року на суму 2800,00 грн, № 000176853/18 від 13.06.2018 року на суму 940,00 грн, №000181457/18 від 16.06.2018 року на суму 12800,00 грн, № 000208169/18 від 10.07.2018 року на суму 5540,00 грн, № 000241198/18 від 06.08.2018 року на суму 9130,00 грн, № 000240407/18 від 06.08.2018 року на суму 18990,00 грн, № 000259106/18 від 20.08.2018 року на суму 8050,00 грн, № 000249016/18 від 13.08.2018 року на суму 880,06 грн, № 000260019/18 від 21.08.2018 року на суму 9155,00 грн, № 000279921/18 від 05.09.2018 року на суму 1750,01 грн, №000294052/18 від 17.09.2018 року на суму 18199,99 грн та видатковими накладними №FTM00065308/18 від 22.05.2018 року на суму 7651,99 грн, № FTM00066481/18 від 24.05.2018 року на суму 2800,00 грн, № FTM00078848/18 від 16.06.2018 року на суму 940,00 грн, № FTM00078851/15 від 16.06.2018 року на суму 12800,00 грн, № FTM00090247/18 від 10.07.2018 року на суму 5540,00 грн, № РН-0000537 від 31.07.2018 року на суму 22398,00 грн, № FTM00104172/18 від 06.08.2018 року на суму 18990,00 грн, № FTM00104345/18 від 06.08.2018 року на суму 9130,00 грн, № FTM00108011/18 від 13.08.2018 року на суму 880,06 грн, № FTM00109435/18 від 15.08.2018 року на суму 4050,00 грн, № FTM00112497/18 від 20.08.2018 року на 8050,00 грн, № FTM00112624/18 від 21.08.2018 року на суму 9155,00 грн, № FTM00112620/18 від 21.08.2018 року на суму 2800,01 грн, № FTM00120806/18 від 05.09.2018 року на суму 1750,01 грн, № FTM00126656/18 від 17.09.2018 року на суму 18199,99 грн, актом прийому-передачі товару № № FTM00066481/18 від 24.05.2018 року;

- ТзОВ «ЗАХІД БП ГРУП», що підтверджується рахунками-фактурами № СФ-0000431 від 15.05.2018 року на суму 18099,00 грн; № СФ-0000874 від 27.08.2018 року на суму 11802,00 грн; № СФ-0000867 від 27.08.2017 року на суму 42408,00 грн та видатковими накладними № РН-0000300 від 15.05.2018 року на суму 18099,00 грн, № РН-0000615 від 27.08.2018 року на суму 42408,00 грн, № РН-0000622 від 27.08.2018 року на суму 11802,00 грн.

Оплата проводилась на підставі платіжних доручень №44 від 24.05.2018 року на суму 10451,99 грн, № 45 від 24.05.2018 року на суму 18099,00 грн, № 66 від 02.07.2018 року на суму 13740,00 грн, № 78 від 16.07.2018 року на суму 5540,00 грн, № 108 від 09.08.2018 року на суму 9130,00 грн, № 107 від 09.08.2018 року на суму 18990,00 грн, № 112 від 15.08.2018 року на суму 880,06 грн, № 90 від 31.07.2018 року на 13939,81 грн, № 113 від 15.08.2018 року на суму 4050,00 грн, № 118 від 21.08.2018 року на суму 8050,00 грн, № 128 від 29.08.2018 року на суму 54210,00 грн, № 132 від 10.09.2018 року на суму 175001 грн, № 148 від 20.09.2018 року на суму 10000,00 грн, № 150 від 25.09.2018 року на суму 8199,99 грн, що підтверджується випискою про рух коштів по контрагентам за період з 01.01.2018 року по 30.09.2018 року.

У період з січня по вересень 2018 року позивач придбав в ТзОВ «ФХ сервіс» послуги по обслуговуванню транспортних засобів, що підтверджується актами виконаних робіт, списання запасних частин та паливно-мастильних матеріалів № ST-FH1801233 від 28.03.2018 року на суму 120006,20 грн, №ST-FH1802387 від 20.06.2018 року на суму 16742,56 грн, №ST-FH1802842 від 20.07.2018 року на суму 7659,43 грн, № ST-FH1803193 від 14.08.2018 року на суму 28906,46 грн, №ST-FH1803519 від 05.09.2018 року на суму 6548,95 грн, №ST-FH1803515 від 05.09.2018 року на суму 5879,63 грн, №ST-FH1803685 від 18.09.2018 року на суму 28467,08 грн, №ST-FH1803783 від 25.09.2018 року на суму 4894,00 грн.

Оплата за надані послуги проведена на підставі платіжних доручень №19 від 17.04.2018 року на суму 12006,20 грн, № 63 від 20.06.2018 року на суму 16742,56 грн, № 66 від 02.07.2018 року на суму 13740,00 грн, № 78 від 16.07.2018 року на суму 5540,00 грн, № 88 від 30.07.2018 року на суму 7659,43 грн, № 116 від 17.08.2018 року на суму 28906,46 грн, № 133 від 10.09.2018 року на суму 12428,58 грн, № 147 від 20.09.2018 року на суму 28467,08 грн, № 151 від 25.09.2018 року на суму 4894,00 грн, що підтверджується випискою про рух коштів за період з 01.01.2018 року по 30.09.2018 року.

08.05.2018 року між ТзОВ «Леойл» (Продавець) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір № 08-05/2018 року поставки нафтопродуктів, згідно умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця для комерційного використання, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити на умова договору нафтопродукти. (п. 1.1. договору).

16.05.2018 року між ТзОВ «Альянс Холдинг» (Продавець) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір № КРБК-002721/18, відповідно до умов цього договору продавець зобов`язується передати у власність покупця товар (для власного кінцевого споживання покупцем у зв`язку з його господарською діяльністю) на АЗС з використанням Смарт-карт, а також надати послугу обслуговування, а покупець прийняти і оплатити їх. (п. 2.1. договору).

У період з січня по вересень 2018 року ФОП ОСОБА_1 здійснював придбання дизельного пального у наступних контрагентів:

- ТзОВ «ЛЕОЙЛ», що підтверджується видатковими накладними № 272 від 08.05.2018 року на суму 24800,00 грн, № 283 від 11.05.2018 року на суму 49600,00 грн.

- ТзОВ «Альянс Холдинг», що підтверджується Актом прийому передачі товару №АХКВ-.05.2018 року до договору № КРБК-002721/18 від 16.05.2016 року на суму 106763,44 грн; Актом прийому передачі товару № АХКВ-00012856 від 30.06.2018 року до договору №КРБК-002721/18 від 16.05.2018 року на суму 141045,79 грн; Актом прийому передачі товару №АХКВ-00015182 від 31.07.2018 року до договору №КРБК-002721/18 від 16.05.2018 року на суму 231666,15 грн; Актом прийому передачі товару № АХКВ-00017469 від 31.08.2018 року до договору № КРБК-002721/18 від 16.05.2018 року на суму 325897,80 грн; Актом прийому-передачі товару № АХКВ-00019777 від 30.09.2018 року на суму 323239,33 грн.

Оплата за дизельне пальне проведена на підставі платіжних доручень №34 від 08.05.2018 року на суму 24800,00 грн, № 37 від 11.05.2018 року на суму 49600,00 грн, №57 від 05.06.2018 року на суму 31000,00 грн, № 58 від 06.06.2018 року на суму 24000,00 грн, №61 від 13.06.2018 року на суму 45000,00 грн, № 64 від 20.06.2018 року на суму 33000,00 грн, № 65 від 02.07.2018 року на суму 36000,00 грн, № 77 від 03.07.2018 року на суму 28000,00 грн, № 77 від 03.07.2018 року на суму 28000,00 грн, № 79 від 16.07.2018 року на суму 32000,00 грн, № 82 від 18.07.2018 року на суму 12000,00 грн, № 83 від 20.07.2018 року на суму 12000,00 грн, № 84 від 20.07.2018 року на суму 12000,00 грн, № 85 від 24.07.2018 року на суму 30000,00 грн, № 87 від 25.07.2018 року на суму 117000,00 грн, №97 від 31.07.2018 року на суму 81000,00 грн, № 109 від 09.08.2018 року на суму 74000,00 грн, №110 від 09.08.2018 року на суму 25000,00 грн, № 117 від 17.08.2018 року на 96000,00 грн, №129 від 29.08.2018 року на суму 49800,00 грн, № 130 від 03.09.2018 року на суму 96000,00 грн, №143 від 11.09.2018 року на суму 114500,00 грн, №149 від 24.09.2018 року на суму 24000,00 грн, № 152 від 25.09.2018 року на суму 75000,00 грн.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що придбані паливно-мастильні матеріали, автозапчастини та послуги на технічне обслуговування транспортних засобів були використані у власній господарській діяльності позивача із здійсненням вантажного автомобільного перевезення та підтверджені належним чином оформленими первинними документами.

Колегія суддів також враховує, що позивач в період з 01.07.2017 року по 30.09.2018 року надавав послуги перевезення вантажів наступним суб`єктам господарювання: ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ТзОВ «ОЗОН», ПАТ «Івано-Франківськцемент», ТзОВ «ГРУПА СПЕЦТЕХНОЛОГІЯ», ТзОВ «Тройдбуд», ПрАТ «Миколаївцемент», ТзОВ «Весткон», ТзОВ «Львівський бетон», ТзОВ «ЕФЕ Бетон», ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій», ТзОВ «БЕТОНБУД». Вказані обставини підтверджуються, зокрема: видатковими накладними, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), товарно-транспортними накладними, випискою про рух коштів по контрагентам за період з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року та випискою про рух коштів за період з 01.01.2018 року по 30.09.2018 року.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що надані позивачем первинні документи відповідають вимогам, встановленим частиною другої статті 9 Закону №996-XIV, не викликають сумнівів щодо їх достовірності і підтверджують здійснення господарських операцій позивача із вказаними контрагентами, що свідчить про безпідставність доводів контролюючого органу щодо наявності порушення норм податкового законодавства з боку позивача за господарськими операціями.

Таким чином, суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, через що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року у справі №380/28828/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. І. Мікула
С. М. Кузьмич

Повний текст постанови складено 10.10.2024 року.