Справа № 500/4773/24
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4773/24

11 жовтня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВЛЕНО:

Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення котів у сумі5125,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на момент виключення зі списків особового складу частини та зняття з усіх видів забезпечення, згідно довідки №5 про взаємозалік грошових коштів за речове майно у капітана ОСОБА_1 рахувалось речове майно, строки носіння якого не закінчилися на загальну суму 5057,79 грн.

Крім того, сума заборгованості внаслідок нестачі майна служби ракетно-артилерійського озброєння за капітаном ОСОБА_1 становить 67,50 грн.

Жодних дій, щодо добровільного відшкодування вказаної вище заборгованості відповідачем не вчинялось, так само як і не повідомлялось про причини неможливості такого відшкодування, що слугувало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою судді від 14.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження за матеріалами справи, без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Оскільки на адресу суду надійшла відповідь відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області на запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 , з якої слідує, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області місце проживання ОСОБА_1 не значиться, на виконання вимог ч.1 ст.130 КАС України на офіційному веб-порталі судової влади України було розміщено оголошення про розгляд Тернопільським окружним адміністративним судом справи №500/4773/24 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Крім того, ухвалу про відкриття провадження від 14.08.2024 було надіслано за останнім відомим місцем проживання ОСОБА_1 , однак на адресу суду повернувся конверт із відміткою "повертається" "за закінченням терміну зберігання".

Отже, судом здійснені передбачені КАС України, заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до пункту 7 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною першою статті 131 КАС України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Суд зауважує, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, а відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 20.05.2024 у справі №140/11181/23.

Відзиву у встановлений судом строк до суду не надходило.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Наказом командира військової частини п/п НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12.05.2016 №100 капітана ОСОБА_1 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого проходження військової служби з 12 травня 2016 року зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення та вважається таким, що перебуває у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини п/п НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13.05.2016 №101 капітана ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 , призначеного наказом Міністра Оборони України (по особовому складу) від 26.04.2016 №352 на посаду помічника начальника служби ракетно-артилерійського озброєння військової частини польова пошта НОМЕР_2 , вважався таким, що 13 травня 2016 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою помічника начальника служби ракетно-артилерійського озброєння.

За період проходження служби капітан ОСОБА_1 був забезпечений державою всіма видами матеріального забезпечення, в тому числі речовим майном.

Згідно спільної директиви МО України та ГШ ЗС України від 26.04.2017 №Д-322/1/15 дск, директиви командувача військ ОК " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 27.04.2017 №Д-6 дск та розпорядження начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 31.05.2017 №501/4/1/755, військова частина польова пошта НОМЕР_2 з 01.07.2017 перейшла на умовне найменування "військова частина НОМЕР_1 ".

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.02.2018 №26, військовослужбовця військової служби за контрактом капітана ОСОБА_1 , заступника командира військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із службовою невідповідністю, відповідно до частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за пунктом "ж" (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку), звільнено з військової служби в запас та вважається таким, що 02.02.2018 року справи і посаду у військовій частині НОМЕР_1 здав і вибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на військовий облік.

На момент виключення зі списків особового складу частини та зняття з усіх видів забезпечення, згідно довідки №5 про взаємозалік грошових коштів за речове майно у ОСОБА_1 рахувалось речове майно, строки носіння якого не закінчилися на загальну суму 5057,79 грн.

Також, згідно довідки-розрахунку вартість шкоди завданої державі внаслідок нестачі (псування, знищення, втрати) майна служби ракетно-артилерійського озброєння за капітаном ОСОБА_1 числилась заборгованість на суму 129,06 грн.

Проте, відповідно до витягу з книги обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 за 2018 рік з капітана ОСОБА_1 утримано 61,56 грн, а тому сума заборгованості внаслідок нестачі майна служби ракетно-артилерійського озброєння за останнім становить 67,50 грн.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.02.2018 №26 визначено утримати з військовослужбовця військової служби за контрактом капітана ОСОБА_1 кошти за недонос речового майна у сумі 5057 гривень 79 копійок згідно довідки-розрахунку №5 та 67 гривень 50 копійок за майно служби ракетно-артилерійського озброєння, всього на загальну суму 5129 гривень 29 копійок.

01.07.2023 військовою частиною НОМЕР_1 на адресу відповідача було направлено лист з проханням в добровільному порядку відшкодувати заборгованість, перерахувавши вказані кошти на розрахунковий рахунок військової частини НОМЕР_1 за вказаними реквізитами, однак це не призвело до добровільного відшкодування вказаної вище заборгованості.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України від 21.09.1999 № 1075-XIV (далі - Закон № 1075-XIV) військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 1075-XIV Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 № 548-ХІV (далі - Статут).

Згідно із статтею 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають і права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За приписами статей 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та військовослужбовці одержують грошове та речове забезпечення за рахунок держави.

Наказом Міноборони від 29.06.2016 № 232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (далі - Інструкція), якою визначено завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори.

Відповідно до пункту 4 розділу III Інструкції, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.

Згідно з пунктом 29 розділу V Інструкції, під час звільнення з військової служби в особливий період у запас або відставку військовослужбовці вибувають з тим речовим майном, яке знаходилось у них у носінні. Речі, які ними не були отримані з будь-яких причин за період служби, під час звільнення не видаються. Інвентарні речі здаються на речовий склад військової частини. На майно, яке вибуває зі звільненими, виписується атестат. Предмети речового майна переходять у їх власність.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон № 160-ІХ.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (пункт 5 статті 1 Закону № 160-ІХ).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до статті 12 Закону № 160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Наявними у справі доказами підтверджується, що загальна сума заборгованості відповідача перед державою, в особі військової частини НОМЕР_1 за речове майно, строки носіння якого не закінчились, та майно служби ракетно-артилерійського озброєння складає 5125,29 грн. При цьому, відповідач доказів добровільної сплати зазначених коштів до суду не подав.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки позивачем не надано суду доказів щодо понесення витрат пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму завданої державі невідшкодованої шкоди у розмірі 5125 (п`ять тисяч сто двадцять п`ять) грн 29 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 );

відповідач:

- ОСОБА_1 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 );

Головуючий суддя Баб`юк П.М.