Справа № 120/3064/24
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 жовтня 2024 р. Справа № 120/3064/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати грошового забезпечення у належному розмірі. Зокрема, зауважує, що відповідачем не враховано, що нарахування та виплата додаткової винагороди здійснюється і під час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненнями, пов`язаними з захистом Батьківщини.

Ухвалою суду від 22.03.2024 року позовну заяву в частині позовних вимог щодо визнання протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки згідно ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII, Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджених наказом Міноборони 07.06.2018 № 260 за 2023 рік в кількості 20 діб та 14 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік та у частині визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати грошового забезпечення за останньою займаною посадою, оклад за званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода 20100 грн відповідно до Закону № 9342 від 30.06.2023 року повернуто особі, що її подала та відкрито провадження в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності військової частини щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 06.04.2023 року по 10.05.2023 року, передбаченого наказом Міноборони від 07.06.2018 року.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Зокрема, позивач вказує на те, що позивач формально звернувся до командування військової частини про виплату йому винагороди у збільшеному розмірі, знаючи, що така винагорода не виплачувалася та виплачуватися не буде. Окрім того вказує на пропущення строку звернення до суду. Також вказує на пропущення позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 30.08.2024 року позовну заяву залишено без руху після відкриття та надано позивачеві строк на усунення недоліків, шляхом надання доказів, що підтверджують обставини справи або відомостей щодо неможливості їх надання.

На виконання вимог ухвали суду представником позивача надано довідки з медичних установ, де позивач проходив лікування.

Ухвалою суду від 04.10.2024 року поновлено провадження у цій справі.

Надалі ухвалою суду від 04.10.2024 року у військової частини НОМЕР_1 витребувано докази.

На виконання вимог ухвали відповідачем надано зокрема розрахунок додаткової винагороди позивача.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд встанови наступні обставини.

Позивач проходив військову службу під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2023 року № 1720 позивач в період з 24.03.2023 року по 06.04.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Білогорівка, Луганської обл.

06.04.2023 року при виконання бойового завдання біля АДРЕСА_1 позивач отримав вибухову травму, струс головного мозку, закриту черепно-мозкову травму, акубаротравму, пошкодження обох барабанних перетинок.

Вказана визнана такою, що пов`язане із захистом Батьківщини. Зазначене відображено у довідці МСЕК серії 12ААА № 047130.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 1707 етапом евакуації позивач доставлений на лікування до ВМКЦ ПР. У подальшому перебував на лікуванні та обстеженні у КНП "МКЛ № 30" ХМР та евакуйований до клінічного санаторію "Роща" в м. Харкові.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 02.09.2023 року № 245-РС позивача звільнено у запас за пп. "б" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (за станом здоров`я).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.09.2023 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів грошового забезпечення.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не виплати йому додаткової грошової винагороди за період перебування на лікування у зв`язку з отриманням травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд керується таким.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64 в Україні введено воєнний стан, який діє, зокрема, на час розгляду справи.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168" (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1 постанови № 168 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

01.04.2022 року до постанови № 168 постановою Кабінету Міністрів України № 400 внесено зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому, суд зауважує, що для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, постанова № 168 не містить такої обов`язкової умови як безперервне перебування особи на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

Відповідно до матеріалів справи, позивач під час бойових дій 06.04.2023 року отримав вибухову травму внаслідок ворожого обстрілу.

Так, відповідно до матеріалів справи, зокрема, свідоцтва про хворобу № 1707 та довідки МСЕК серії 12ААА № 047130, наслідки вибухової травми (закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді астено-вегетативного синдрому з незначними порушення функцій, акубаротравма, з порушенням цілісності барабанних перетинок у вигляді кондуктивної правобічної приглухуватості, - є травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини.

Водночас питання підтвердження отримання позивачем травми пов`язаної із захистом Батьківщини, під час участі у бойових діях та заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії судом у цій справі не досліджується, адже не є спірним.

У період з 07.04.2023 року по 08.04.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні 30 МКЛ м. Харків із діагнозом акубаротравма, посттравматична перфорація обох барабанних перетинок, постравматичний правобічний гнійний отит, посттравматична двобічна нейросенсорна приглухуватість, складний короткозорий астигматизм слабкого ступеню обох очей. Вказане підтверджується перевідним епікризом із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5555.

Відповідно до виписки № 2115 з медичної картки стаціонарного хворого та довідки КНП "МКЛ №30" Харківської міської ради та позивач перебував на стаціонарному лікуванні в цій установі у період з 08.04.2024 року по 17.04.2023 року із діагнозом акубаротравма, посттравматична перфорація обох барабанних перетинок, постравматичний гнійний отит, посттравматична двобічна нейросенсорна приглухуватість, стан після двобійчної мірингопластики.

Надалі, згідно з виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого позивач у період з 17.04.2023 року по 30.04.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні в дочірньому підприємстві "Клінічний санаторій "РОЩА" із основним захворюванням баротравма вуха.

Окрім того, згідно із направленням № 418 військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2024 року позивача направлено на стаціонарне лікування до ІНФОРМАЦІЯ_1 з діагнозом: Т70.0 ВТ (06.04.2024 року), акубаротравма, посттравматична перфораціяя обох барабанних перетинок, посттравматичний правобічний гнійний отит, посттравматична двобічна нейросенсорна приглухуватість, короткозорий астигматизм слабкого ступеня обох очей.

Вказане відображено і у медичній характеристиці позивача, виданій ТВО начальником медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 .

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів проходження позивачем лікування згідно вказаного направлення, або направлення № 470 від 05.06.2023 року.

Зокрема, у медичній характеристиці позивача вказано, що останній перебуває на диспансерно-динамічному обліку у лікаря (фельдшера) частини.

Більше того, згідно з свідоцтва про хворобу № 1707 відсутні відомості про перебування позивача у будь-яких закладах охорони здоров`я у період з 01.05.2023 року по 10.05.2024 року.

Зазначене свідоцтво про хворобу містить відомості щодо перебування позивача у ВМКЦ ЦР з 06.07.2023 року по 07.08.2023 року. Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей щодо підстав перебування (лікування чи обстеження) та форми медичної допомоги у цей період.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Судом враховано, що позивач після звільнення 28.11.2023 року звернувся із рапортом про виплату йому додаткової винагороди за період перебування на лікуванні, у зв`язку з отриманим захворюванням, однак відомості щодо результатів розгляду такого рапорту, підстав його не розгляду, тощо не доведені до відома позивача.

Суд зауважує, що відповідач володіє усією необхідною медичною документацією, що підтверджується складеною начальником медичного пункту військової частини НОМЕР_1 медичною характеристикою позивача.

Окрім того, суд критично ставиться до доводів відповідача щодо того, що ними виплачено додаткову винагороду за квітень у розмірі 26774,19 грн та травень - 40554,77 грн.

Так, на виконання вимог ухвали суду відповідачем надано розрахунок додаткової винагороди, відповідно до якої позивачеві виплачено лише 16666,67 грн за період з 01.04.2023 року по 05.04.2023 року.

Отже, у контексті встановленого, позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000 грн на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні з 06.04.2023 року по 30.04.2023 року, а тому бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагород передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" є протиправною.

Щодо доводів відповідача про пропущення позивачем строку звернення, суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України (в чинній редакції на момент виникнення спірних правовідносин), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Разом з тим, із наданих матеріалів справи, судом встановлено, що позивач після отримання акубаротравми внаслідок участі у бойових діях знаходився на лікуванні.

06.02.2024 року позивачем було отримано довідку МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

Судом враховано, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд також зауважує, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду з позовними заявами, апеляційними та касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.

Вказана обставина є суттєвою та є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Окрім того, оцінка вказаному була надана судом в ухвалі від 22.03.2024 року, якою, відповідно, поновлено строк звернення до суду.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності частковою та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000 гривень за місяць за період з 06.04.2023 року до 30.04.2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000 гривень за місяць за період з 06.04.2023 року до 30.04.2023 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович