Справа № 160/27079/24
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
10.10.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 (далі - заявник) про застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 в особі її уповноважених представників здійснювати переведення військовослужбовця ОСОБА_1 до інших військових частин, для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, у тому числі в зону бойових дій до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі щодо визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.
Зазначена заява про забезпечення позову подана заявником одночасно з адміністративним позовом.
Заява мотивована тим, що Позивач не погоджується із оскаржуваним рішенням військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2024 року №3618 про відмову у звільненні його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, та вважає, що має законні підстави для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Зазначає, що станом на сьогодні позивач перебуває у відпустці строком 30 днів після поранення, отриманого під час захисту Батьківщини, що підтверджується довідкою ВЛК від 17.09.2024 року №7622. Проте, після закінчення строку перебування позивача у відпустці, позивач вимушений буде повернутися до місця розташування військової частини та виконувати бойові розпорядження. Додатково звертає увагу на те, що будь-яке переведення позивача до іншої військової частини або іншого військового формування матиме наслідок у вигляді неможливості розгляду справи у зв`язку із припиненням правовідносин між позивачем і відповідачем, та відсутності у останнього повноважень на звільнення позивача з іншої військової частини.
Заявник переконаний, що будь-яке рішення у справі не поновить порушені права, про які ним наголошено, без вжиття заходів забезпечення позову. Зазначає, що переведення ОСОБА_1 до іншої частини або іншого підрозділу, зміна місця дислокації та підпорядкування зроблять неможливим виконання рішення суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2024, проведеного 10.10.2024 об 11:42 год., визначено склад суду для розгляду вказаної заяви, головуючий суддя Сластьон А.О.
Вказану заяву було передано судді Сластьон А.О. для розгляду 10.10.2024.
Розглянувши заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви та додані до неї матеріали, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За правилами частин першої, другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Таким чином, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема й шляхом зупинення дії індивідуального акта.
Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень частини другої статті 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених частиною другою статті 150 КАС України.
Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
При цьому, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачем вказано, що позивач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 та здійснює постійний догляд за своєю мамою, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААД №087248 та висновком ЛКК КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Дніпровської міської ради від 17.09.2024 №349 про потребу ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляді.
У зв`язку із цим, позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи.
Рішенням військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2024 року №3618 відмовлено позивачу у звільненні з військової служби, з чим позивач не погоджується. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду із позовними вимогами про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у звільненні зі служби, а також просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби.

В наданій до суду заяві про забезпечення позову позивач вказує, що оскарження до суду рішень і дій військової частини НОМЕР_1 не зупиняє їх дії.

При цьому, у разі невжиття судом заходів забезпечення позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 в особі її уповноважених представників здійснювати переведення військовослужбовця ОСОБА_1 до інших військових частин для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, у тому числі в зону бойових дій, що несе реальні ризики для життя позивача, матиме наслідком утруднення виконання рішення суду та неможливість відновлення порушеного права позивача.

Позивач переконаний, що будь-яке його переведення до іншої військової частини або іншого військового формування матиме наслідок у вигляді неможливості виконання рішення суду у справі у зв`язку із припиненням правовідносин між позивачем і відповідачем, та відсутності у останнього повноважень на звільнення позивача з іншої військової частини.

Частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України визначено вичерпні умови для вжиття заходів забезпечення позову.

На момент розгляду заяви про забезпечення позову не є очевидними ознаки протиправності дій Військової частини НОМЕР_1 в розумінні п.2) ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України як самостійної підстави забезпечення позову.

Натомість, правомірність та оцінка рішення Військової частини НОМЕР_1 про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби підлягає з`ясуванню під час розгляду справи по суті та буде надана судом за результатами розгляду справи.

На переконання суду, наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності відповідача у справі може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті.

Щодо твердження заявника про те, що у разі невжиття судом заходу забезпечення позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 в особі її уповноважених представників здійснювати переведення військовослужбовця ОСОБА_1 до інших військових частин для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, у тому числі в зону бойових дій, що несе реальні ризики для життя позивача, то суд вказує, що посилання заявника на випадок можливого настання негативних наслідків чи порушення прав в майбутньому не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову без відповідного обґрунтування зазначених ризиків.

При цьому, суд частково погоджується з доводами представника позивача про те, що переведення позивача до іншої військової частини може істотно ускладнити виконання рішення суду в разі, якщо позовні вимоги будуть задоволені, з огляду на таке.

Як вбачається із заявлених позовних вимог, позивач просить суд, серед іншого, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 23.09.2024 про його звільнення з військової служби.

При цьому, переведення позивача до іншої військової частини призведе як до необхідності зміни суб`єктного складу учасників справи, так і до припинення правовідносин між позивачем і відповідачем. Відтак, повторний розгляд рапорту військовою частиною, в якій позивач не проходитиме службу на момент набрання рішенням законної сили, не забезпечить ефективної реалізації прав позивача за наслідком прийнятого судом рішення, оскільки у зазначеної військової частини вже не буде повноважень на звільнення позивача з військової служби.

Враховуючи викладене, на момент розгляду заяви про забезпечення позову знайшли підтвердження обставини того, що невжиття заходів забезпечення у вигляді заборони переведення позивача на службу до іншої військової частини може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.

Щодо вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони переведення позивача в зону бойових дій.

В цій частині заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України (ст. 65 Конституції України).

На момент звернення до суду із заявою про забезпечення позову позивач є діючим військовослужбовцем.

Натомість, наявність підстав для звільнення позивача з військової служби буде встановлена судом за наслідком розгляду справи №160/27079/24.

Згідно з ч. 5 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 8 ст. 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись статтями 150-157, 243, 248, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Задовольнити частково заяву представника позивача адвоката Ольховик-Красільнікової Любові Павлівни про забезпечення позову.

2.Заборонити військовій частині НОМЕР_1 в особі її уповноважених представників здійснювати переведення військовослужбовця ОСОБА_1 до інших військових частин - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №160/27079/24.

3. Копію ухвали надіслати (вручити) учасникам справи (їх представникам).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя А.О. Сластьон