Справа № 140/1029/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/1029/24 пров. № А/857/18191/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року (головуючий суддя Сорока Ю.Ю., м. Луцьк) у справі №140/1029/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України про стягнення заробітної плати, В С Т А Н О В И В:

29.01.2024 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не врахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» та «індексації грошового забезпечення» при обрахунку ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення» передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2015, 2016, 2017 рік; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування «індексації грошового забезпечення» при обрахунку ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення», передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2018 рік; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування «індексації грошового забезпечення» при обрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування «індексації грошового забезпечення» при обрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення» передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2015, 2016, 2017 рік з урахуванням «щомісячної додаткової грошової винагороди» та «індексації грошового забезпечення» в тому числі виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2022 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суд від 21 грудня 2023 року у справі № 140/6321/22; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення» передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2018 рік з урахуванням «індексації грошового забезпечення» в тому числі виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2022 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суд від 21 грудня 2023 року у справі №140/6321/22; зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з урахуванням індексації грошового забезпечення в тому числі виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2022 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суд від 21 грудня 2023 року у справі №140/6321/22; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки з урахуванням індексації грошового забезпечення в тому числі виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2022 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суд від 21 грудня 2023 року у справі №140/6321/22.

Позов обґрунтовує тим, що проходив військову службу у ВЧ9971. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 22.02.2019 №93-ОС ОСОБА_1 було звільнено, виключено зі списків особового складу та усіх видів грошового забезпечення з 01.06.2020. Як стало відомо позивачу, відповідач протиправно не враховував, зокрема: при обрахунку розміру «грошової допомоги на оздоровлення» передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2015, 2016, 2017 рік, - «щомісячну додаткову грошову винагороду» та «індексацію грошового забезпечення», а за 2018 рік, - «індексацію грошового забезпечення»; при обрахунку розміру «одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби» передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», - «індексацію грошового забезпечення»; при обрахунку розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки, - «індексацію грошового забезпечення». Крім того, позивач вказує, що виплату індексації грошового забезпечення відповідач проводив не в повному обсязі та рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2022 року, та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суд від 21 грудня 2023 року у справі №140/6321/22 поновлено право позивача на отримання індексації грошового забезпечення в повному обсязі. Виплату належної позивачу індексації грошового забезпечення в повному обсязі було здійснено 27.12.2023 року, проте перерахунок спірних виплат здійснено не було. Таким чином, вищезазначені дії відповідача призвели до того, що позивачу в неповному обсязі здійснено нарахування та виплату «грошової допомоги на оздоровлення» за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, «одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби», а також грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за 2015, 2016, 2017 рік. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за 2018 рік. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за 2015, 2016, 2017 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення в тому числі виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2022 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суд від 21 грудня 2023 року у справі №140/6321/22. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за 2018 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення в тому числі виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2022 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суд від 21 грудня 2023 року у справі №140/6321/22. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з урахуванням індексації грошового забезпечення в тому числі виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2022 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суд від 21 грудня 2023 року у справі №140/6321/22. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки з урахуванням індексації грошового забезпечення в тому числі виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2022 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суд від 21 грудня 2023 року у справі №140/6321/22.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що під час проходження військової служби позивачу виплачувалось належне грошове забезпечення, яке обчислювалось та нараховувалось у межах виділених Військовій частині НОМЕР_1 коштів, у відповідності до ст. 17 Конституції України, ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», Інструкції №558 та Інструкції № 425. Апелянт вказує, що враховуючи положення Інструкції №73 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовцям Державної прикордонної служби України не включається до складу місячного грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення грошової допомоги на оздоровлення. Таким чином, у даному випадку, щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись систематичною, а тому враховуючи наведене не підлягає включенню до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення за 2016 та 2017 роки. Разом з тим, апелянт вказує, що індексація грошового забезпечення не входить до складу місячного грошового забезпечення, а отже не підлягає включенню в розрахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017,2018 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки. Крім того, апелянт зауважує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині незастосування до спірних правовідносин ч. 5 ст. 122 КАС України. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2019 року №93-ОС, позивача було звільнено, виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.

Однак, при звільненні позивачу не було виплачено належне йому грошове забезпечення у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися за захистом свої прав до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2022 року та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суд від 21 грудня 2023 року у справі №140/6321/22 поновлено право позивача на отримання індексації грошового забезпечення в повному обсязі.

Виплату належної позивачу індексації грошового забезпечення в повному обсязі було здійснено 27.12.2023, проте перерахунок грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки здійснено не було, а тому позивач звернувся в суд першої інстанції за захистом своїх прав.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації. Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Відповідно до ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 12 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що один раз в рік військовослужбовцям виплачується грошова допомога на оздоровлення обрахунок якої здійснюється виходячи з розміру місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2011-XII військовослужбовцям які звільняються зі служби виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з ч.14 ст.15 Закону №2011-XІІ військовослужбовцям які не використали щорічну або додаткову відпустку їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки обрахунок якої здійснюється виходячи з розміру місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Тобто, виходячи з вищезазначеного обрахунок «грошової допомоги на оздоровлення», «одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби», грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки, здійснюється виходячи з місячного грошового забезпечення.

Статтею 18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05.10.2000 №2015, 2016, 2017-ІІІ (Закон №2015, 2016, 2017-ІІІ) визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону №2015, 2016, 2017-ІІІ державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (Закон №1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Відповідно до ст. 6 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (в редакції до 01.01.2016 року в розмірі 101 відсоток). У разі виникнення обставин, передбачених статті 4 Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Згідно з п. 2 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (Порядок №1078) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до п. 1.1 Порядку №1078 індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. До 01.01.2016 року поріг індексації встановлювався в розмірі 101 відсоток (внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2016 рок №77).

Пунктом 5 Порядку №1078 (редакції від 15.12.2015 року, вступив в дію з 01 грудня 2015 року) визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Колегія суддів зазначає, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації. Незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону №2011-ХІІ, яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється «грошова допомога на оздоровлення» та «одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби», при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону №2015, 2016, 2017-ІІІ, Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078. Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку «грошової допомоги на оздоровлення» та «одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби».

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вказує, що не врахування відповідачем індексації грошового забезпечення при обрахунку спірних виплат призвело до виплати знеціненого грошового забезпечення, а тому такі виплати підлягають перерахунку. Крім того, в продовж проходження військової служби по лютий 2018 року, позивачу щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 виплачувалася «щомісячна додаткова грошова винагорода», яка мала систематичний характер та з якої щомісяця її виплати утримувався єдиний внесок, що не є спірним. Виходячи з вищезазначеного «щомісячна додаткова грошова винагорода» повинна враховуватися при розрахунку «грошової допомоги на оздоровлення».

Таким чином, неврахування відповідачем «щомісячної додаткової грошової винагороди» та «індексації грошового забезпечення» при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 роки та «індексації грошового забезпечення» при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки та щорічної основної відпустки є протиправним.

Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України місячного строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України. Водночас, указані положення КАС України не містять норми, які б регулювали порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Разом з тим, такі правовідносини регулюються положеннями частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), яка на момент їх виникнення була викладена у такій редакції: Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Водночас, відповідно до пункту першого глави ХІХ Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12.03.2020 (постанова Уряду від 11.03.2020 № 211) та закінчився 30.06.2023 (постанова Уряду від 27.06.2023 № 651).

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Аналогічна правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22, від 17.08.2023 у справі № 380/14039/22, від 08.11.2023 у справі № 380/8154/23.

З огляду на вказане, доводи апелянта щодо застосування до спірних правовідносин частини п`ятої статті 122 КАС України та пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими, оскільки до спірних правовідносин застосуванню підлягають приписи статті 233 КЗпП України у частині, що стосується строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці та які мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України. Враховуючи також, що строк, визначений частиною 2 статті 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19.07.2022 продовжено на строк дії карантину, позивач не пропустив строку звернення до суду з цим позовом.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі № 140/1029/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний