Справа № 366/3123/23
Суддя: Гончарук О. П.
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 366/3123/23
Провадження № 2-а/366/28/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2024 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючого судді Гончарука О.П.,

за участю секретаря судового засідання Іванової І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ІВРПП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_2 про визнання дій відповідача незаконними та скасування постанови серії БАВ №194678 від 09.10.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.6 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі Відповідач), у якому просив:

- визнати дії капітана поліції ІВРПП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_2 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.6 ст.121 та ч.1 ст. 126 КУпАП протиправними;

- скасувати Постанову серія БАВ №194678 від 09.10.2023 року винесену капітаном поліції ІВРПП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Ніщуком Романом Івановичем якою мене, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. за ч.6 ст.121 та ч.1 ст. 126 КУпАП, та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення та скасувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.

Позов мотивований тим, що 9 жовтня 2023 року відносно позивача була винесена постанова серії БАВ №194678 по факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП, а саме про керування транспортним засобом ЗАЗ 1102, д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом НОМЕР_2 , в якому не освітлювався номерний знак в темну пору доби, а також не надавав документи, а саме посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію авто та причеп, чим порушив вимоги п. 2.9в, 2.1а,б ПДР України. Вважає, що вказана постанова винесена безпідставно, оскільки він не порушував правила дорожнього руху, та не вчиняв інкриміноване правопорушення. Так дійсно увечері 09.10.2023 року близько 20 години будучи за кермом свого автомобіля, прямував з с.Залишани до смт.Іванків. Перед початком руху, я ретельно перевірив належність роботи зовнішнього освітлення транспортного засобу та свого причепа якого особисто приєднав до автомобіля, у тому числі заднього номерного знаку (номерний знак освітлювався як на автомобілі так і на причепі). Зокрема конструкцією самого причепа освітлення номерного знаку проводиться від габаритів які встановлені в одному корпусі і працюють від однієї лампочки (додаток фото причепа та світових приборів). Інструкцією транспортного засобу не передбачено повідомлення водія про непрацююче освітлення номерного знаку під час руху, тому під час руху я не міг знати про можливу несправність. Під час руху транспортного засобу неможливо спостерігати, чи працює освітлення номерного знаку, неможливо спрогнозувати дату та час, коли воно може вийти з ладу. Після того, як близько 20 години він зупинив автомобіль на вимогу поліції і дізнався від інспектора про непрацююче освітлення всього мого причепа, поворотів та номерного знаку, але потім вони змінили обвинувачення на не підсвічування номерного знаку який освічується від лампочки яка є і габаритним освітленням. Дійсно габарит з правої сторони у напрямку руху не світився, який вочевидь вийшов з ладу саме у дорозі, вірогідно через низьку якість дорожнього покриття, враховуючи неможливість його (часткового освітлення номеру) негайно відремонтувати безпосередньо на місці. через пізній час, він запропонував продовжити рух до місця стоянки у смт.Іванків, застосувавши всі необхідні заходи безпеки, однак, не дивлячись на всі мої спроби пояснити вищевказані обставини, інспектор поліції віднісся зухвало та упереджено. Інспектор сказав що зупинив позивача відповідно до п.1 статті 35 Закону про Національну поліцію тобто що він вже порушив правила дорожнього руху, вимагав надання документів, а саме водійські права, свідоцтво на реєстраціє автомобіля та причепа і страхові поліси, які він пред`явив обом інспекторам, але вони вимагали щоб він їх надав їм в руки. Після чого вимагали надання документів, та погрожували що завезуть його у райвідділок поліції для встановлення особи. Тоді о 20 годині 50 хвилин він здійснив дзвінок на 102 з скаргою відносно дій поліцейських і просив щоб відправили старшого зміни, так як конфліктна ситуація і мене більше години тримають поліцейські. Відповідно ніхто не приїхав. Моя скарга зареєстрована за №5148. Після чого у мене розрядився телефон і я був не взмозі знімати неправомірні дії інспекторів. Інспектор поліції показував на мобільному пристрої моє правопорушення, яке було неможливо чітко розгледіти відсутність освітлення державного номерного знаку. З дозволу працівника поліції він вийшов з автомобіля, для огляду даної несправності. Мною було виявлено повністю непрацюючу одну з двох лампочок габариту з правої сторони причепа по ходу руху. Проте, інспектор проігнорував очевидну відсутність складу адміністративного правопорушення та, всупереч твердженням ст. 9 КУпАП, склав оскаржувану постанову відносно нього без присутності, у своєму службовому автомобілі (сказавши що буде складати там де йому зручно, а я йому не буду указувати) яка грунтується лише на його припущеннях. Крім того, перед складанням постанови працівники поліції не зачитали позивачу його права та обов`язки, чим порушили конституційні права про що він їм наголошував неодноразово.

Відсутність доказів вчинення правопорушення підтверджується доданою копією оскаржуваної постанови, а тому, Позивач просить скасувати оскаржувану постанову.

18 жовтня 2023 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.

Третя особа пояснень щодо позову у встановлений судом строк також не подав.

Враховуючи, що Відповідач та Третя особа у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та пояснення щодо позову не подали, а також те, що витребувані докази до суду не подані без поважних причин, керуючись ч. 9 ст. 80, ч. 6 ст. 162, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 4, ст.ст. 257, 260, 262 КАС України, відповідно до п. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Встановлені судом обставини справи та застосовані норми права

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі Конвенція) питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Частина перша статті 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Отже, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Судом встановлено наступне.

09.10.2023 Третьою особою винесено Оскаржувану постанову відносно Позивача, зі змісту якої вбачається, що 09.10.2023 року о 20:09 год. В смт. Іванків по вул. Запрудській водій ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ 1102, д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом НОМЕР_2 в якому не освітлювався номерний знак в темну пору доби та водій не надав для ознайомлення документи, а саме свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та свідоцтва про право на керування транспортним засобом, чим порушив вимогу п.2.9в та п.2.1а,б ПДР України.

У графі 7 оскаржуваної постанови «До постанови додаються» зазначено «відео з бодікамери, відео з реєстратора».

Цією постановою до Позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,0 грн.

З огляду на встановлені обставин справи, застосовуючи їм відповідні правовідносини, суд приходить до наступного.

Відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Разом з тим, відповідно до ч.6 ст. 121 КУпАП відповідальність настає у разі керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку

Згідно зі ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, за ч. 6 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 2.9в, 2.1а,б ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

a)посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б)реєстраційний документ на транспортний засіб; водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: ?не належить цьому засобу; ?не відповідає вимогам стандартів; ?закріплений не в установленому для цього місці; ?закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; ?неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий;

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п.1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 (далі - Інструкція № 1395), розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Пунктами 4-5 Розділу І Інструкції № 1395 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, передбачених ч. 6 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух», правила дорожнього руху встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

При цьому, докази мають відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, які визначені ст.ст. 73-76 КАС України.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У постанові від 26.04.2018 по справі № 338/855/17 Верховний Суд зазначив, що постанова у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Для притягнення конкретної особи до відповідальності, необхідно з`ясувати чи вона є (може бути) суб`єктом адміністративного правопорушення, а саме з`ясувати можливість притягнення такої особи до відповідальності (вік, осудність, інші спеціальні ознаки, тощо) та наявність причинного зв`язку між діянням особи та наслідками.

Тобто існування такої складової як суб`єкт правопорушення можливе лише за наявності причинного зв`язку між об`єктивною стороною правопорушення та конкретною особою (вчинення саме конкретною особою дій, що мають ознаки правопорушення).

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду викладеною у п. 30 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 177/525/17.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний оцінити докази, шляхом всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Аналіз наведених положень КУпАП дає підстави для висновку, що під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

На виконання ухвали суду про витребування доказів, уповноважені посадові особи ГУ НП в Київській області не надали жодних доказів, причин їх неподання не повідомили, що розцінюється судом як відсутність доказів по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, у цьому випадку єдиним доказом про вчинення позивачем адміністративного правопорушення є лише сама постанова по справі про адміністративне правопорушення та відсутні будь-які інші належні, допустимі, достовірні та достатні докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Одна тільки постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Отже, стороною Відповідача в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено правомірності свого рішення та не надано доказів, які б спростували доводи Позивача.

За вимогами п. 1 ст. 247 КУпАП, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

З огляду на встановлені обставини справи та застосовані норми права, суд приходить до висновку про недоведеність суб`єктом владних повноважень в діях позивача події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим його позов слід задовольнити, рішення суб`єкта владних повноважень відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАСУ скасувати, а справу по адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Судові витрати

Пунктом 5 частини 1 статті 244 КАС України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною першою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При подачі позовної заяви до суду позивач надав суду копію посвідчення Серії НОМЕР_3 (Категорія 1) як потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, суд присуджує стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6-11, 72-80, 132, 139, 241-246, 250, 251, 255, 257-263, 286, 271, 272, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Постанову серії БАВ №194678 від 09.10.2023 року винесену капітаном поліції ІВРПП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Ніщуком Романом Івановичем відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. за ч.6 ст.121 та ч.1 ст. 126 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Київській області на корить держави, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня вручення рішення.

Суддя О.П. Гончарук