Справа № 214/6510/24
Суддя: Сіденко С. І.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/6510/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого суддіСіденка С. І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Павелко Вадим Вікторович до заступника командира 2 взводу 2 роти батальйону ППП у м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Шкірманова Микити Васильовича, Управління Патрульної поліції у Дніпаропетровській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту Патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

25 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Павелко В. В. звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 16.07.2024 року заступником командиру 2 взводу 2 роти 2 батальйону Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Шкірмановим Микитою Васильовичем, відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕНА №2618271 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою прийнято по справі рішення про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 16.07.2024 о 15-55 год., в м. Кривий Ріг пр. Олександра Поля, 3, керуючи транспортним засобом Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 , перед нерегульованим пішоходним переходом перед яким зупинився інший транспортний засіб не зупинився та не переконався, що на пішоходному переході немає пішоходів, чим порушив вимоги п. 18.4. ПДР України.

Позивач, ОСОБА_1 вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки інспектором було порушено вимоги ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП під час притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, в тому числі, працівник поліції не дослідив усіх обставин справи та не розібрався у дорожній обстановці, яка покладена в основу оскаржуваного рішення, не запропонував йому надати пояснення а відразу прийняв постанову. Пояснення водій був вимушений зафіксувати на зворотній частині постанови, яка залишилась у працівника поліції. Поліцейський розглянув справу формально та поверхнево, оскільки не допитав свідків. ОСОБА_1 ПДР України не порушував, оскільки під`їхавши до пішохідного переходу він зменшив швидкість до зупинки і відновив рух тільки після того як впевнився, що на пішохідному переході, під час відновлення ним руху та проїзду переходу, відсутні пішоходи, для яких ним може бути створена перешкода чи небезпека.

Представник позивача у позовній заяві стверджує, що основною кваліфікуючою ознакою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у разі недотримання водієм ТЗ вимог п.18.4 ПДР України, є припущення (можливість) створення перешкоди чи небезпеки для пішохода.

Вважає, що ОСОБА_1 , 16.07.2024 о 15-55 годин, керуючи транспортним засобом Volkswagen Tiguan, номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись у лівому третьому ряду не порушував правила проїзду пішохідних переходів (п.18.4 ПДР України), оскільки при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, зупинився поряд з ТЗ працівників поліції, і, переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, відновив свій рух, а відтак вищезазначені обставини вказують на відсутність події адміністративного правопорушення.

Просить суд скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити.

Ухвалою від 31 липня 2024 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою суду 02 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення)сторін за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 09 вересня 2024 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача Департамент Патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, ел. пошта: , )

Наступною ухвалою від 09 вересня 2024 року витребувано від Департаменту Патрульної поліції та Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг копію відеозапису зробленого 16.07.2024 за фактом притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Представником відповідача Департаменту патрульної поліції подано до суду відзив на адміністративний позов, у якому азначив, що інспектором патрульної поліції під час патрулювання 16 липня 2024 року у м. Кривому Розі на пл. О. Поля був помічений транспортний засіб «Wolkswagen Tauran», днз. НОМЕР_2 під керуванням позивача, який підїжджаючи до нерегульованого пішоходного переходу перед яким зупинився т/з для надання переваги пішоходові який рухався по вищезазначеному пішоходному переході не зупинився та не надав перевагу пішоходу який рухався по пішоходному переходу. За результатами розгляду справи з метою припинення вказаного правопорушення, інспектором патрульної поліції було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 340 грн. шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2618271 від 16.07.2024, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 та КУпАП. Заперечує проти доводів позивача, що йому не було надано права давати пояснення по суті справи, оскільки такі пояснення ним були надані усно. Про своє бажання надати письмові прояснення позивач повідомив вже після розгляду справи. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а. с. 113 - 115).

Аналогічний відзив наданий заступником командира 2 взводу 2 роти 2 батальйону ППП у м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Шкірмановим М. В. (а. с. 128 129).

З`ясувавши позиції сторін щодо спірних правовідносин, які викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові та електронні докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Суд встановив, що 16.07.2024 року заступником командира 2 взводу 2 роти 2 батальйону Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2618271, якою позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 340 гривень (а. с. 30)

Відповідно до п. 18.4 ПДР України, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил проїзду пішохідних переходів та ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В оскаржуваній постанові є посилання на відеозаписи із двох технічних приладів (відеореєстратор службового автомобіля, нагрудна боді-камера поліцейського).

Із відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля вбачається наступне. Підчас патрулювання 16.07.2024 року (період запису відео з 15:52 год. 42 сек. по 15:53 год. 11 сек.) в м. Кривий Ріг на Площі Олександра Поля, 3 патрульний автомобіль зменшив швидкість та здійснив зупинку перед нерегульованим пішохідним переходом з метою надання переваги в русі пішоходу, який рухався по цьому переходу. В той час, коли патрульний автомобіль здійснив зупинку та пішохід вже здійснював рух на пішохідному переході, водій ТЗ Volkswagen, номерний знак НОМЕР_1 , який рухався у сусідній лівій від патрульного автомобіля смузі, не зупинився та здійснив рух через пішохідний перехід, не надавши перевагу в русі пішоходу.

Вищевказаний доказ беззаперечно свідчить про порушення позивачем ОСОБА_1 вимог 18.4 ПДР України.

У позовній заяві представник позивача акцентує увагу, що позивачем не було створено перешкоди чи небезпеки пішоходу. З цього приводу суд констатує, що рух автомобіля через пішохідний перехід, по якому рухається пішохід, безумовно створює перешкоду чи небезпеку пішоходу, якому повинна надаватися перевага у русі. Тому до такого твердження представника позивача суд ставиться критично.

В позовній заяві представник позивача вказує, що позивач перед пішохідним переходом зменшив швидкість до зупинки, зупинився поряд з патрульним автомобілем, однак відеозапис з патрульного автомобіля свідчить про протилежне, що суд розцінює як спробу уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

З наданого суду відеозапису з БК патрульного також вбачається, що під час розгляду справи позивачу було роз`яснено його права та позивач надав свої пояснення усно, тому посилання представника позивача щодо ненадання можливості позивачу надати пояснення дійсності не відповідають.

З цього ж відеозапису вбачається, що позивач виявив бажання надати письмові пояснення вже після розгляду справи, коли йому була вручена оскаржувана постанова.

Наданий відповідачем диск із відеозаписом є неналежним доказом, суд констатує, що наданий доказ відповідає вимогам електронного доказу.

Висновок суду відповідає роз`яснення що містяться у Постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 751/6069/19, провадження № 51-1704км20.

Верховний Суд, зокрема, наголосив, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значенні тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений до матеріалів справи в якості доказу оптичний диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, що має значення, та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.

Таким чином, записані на оптичний диск (носій інформації) електронні файли у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Відповідно до ч. 9 ст. 79 КАС України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

З огляду на той факт, що вказані докази подані до суду в електронній формі, суд не вбачає підстав не брати їх до уваги, як про це просить представник позивача у своєму клопотанні (а. с. 77).

Із наведеного слідує, що при здійсненні провадження відносно позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП заступником командира взводу у повному обсязі було з`ясовано, а відтак й враховано усі обставини справи, оскаржувана постанова містить докази на підставі яких можливо достовірно встановити наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення.

Вищевказане свідчить про законність дій відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова винесена із повним дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень без змін.

Оскільки позивачу у задоволені позову відмовлено, судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 139 КАС України слід залишити за ним.

На підставі ч. 1 ст. 122, ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 139, 241-246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до заступника командира 2 взводу 2 роти батальйону ППП у м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Шкірманова Микити Васильовича, Управління Патрульної поліції у Дніпаропетровській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту Патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Залишити без змін постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2618271 від 16.07.2024 року, за якою якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 122 КУпАП у виглуді штрафу у розмірі 340 грн.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений без проголошення 14 жовтня 2024 року.

Суддя Сіденко С. І.