Справа № 520/21752/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Мороко А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 р. Справа № 520/21752/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/21752/23

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України (далі- відповідач, ДУ «Центр пробації»), в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України щодо не нарахування та не виплати на користь старшого інспектора Богодухівського РВ №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Харківській області, майора внутрішньої служби ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 24.02.2022 року по 01.09.2022 року, відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. за №168;

- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) додаткової винагороди за період з 24.02.2022 року по 01.09.2022 року, відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. за №168.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що перебував на службі у відповідача на посаді старшого інспектора Богодухівського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, маючи звання майора внутрішньої служби. Наказом № 182 від 21.02.2023 року позивач був звільнений з посади за п. 5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально- виконавчу службу» та п. 4 ч. Ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів). Вважав протиправною бездіяльність Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України щодо ненарахування та невиплати на його користь, як старшого інспектора Харківського РВ № 2 філії Державної установи "Центр пробації" у Харківській області, майора внутрішньої служби, додаткової винагороди за період з 24.02.2022 року по 01.09.2022 року, відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. за №168, що стало підставою для його звернення до суду з позовною заявою.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2024 позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України протиправної бездіяльності щодо не нарахування та не виплати на користь старшого інспектора Харківського РВ №2 філії Державної установи "Центр пробації" у Харківській області, майора внутрішньої служби ОСОБА_1 додаткової винагороди, яка встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 07.07.2022, в розмірі 30000,00 гривень щомісячно, а за період з 08.07.2022 по 01.09.2022 в розмірі 30000,00 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Зобов`язано Державну установу "Центр пробації" Міністерства юстиції України () нарахувати та виплатити старшому інспектору Харківського РВ №2 філії Державної установи "Центр пробації" у Харківській області, майору внутрішньої служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) додаткову винагороду, яка встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 07.07.2022, в розмірі 30000,00 гривень щомісячно, а за період з 08.07.2022 по 01.09.2022 в розмірі 30000,00 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що особи, які проходять службу в Державній установі «Центр пробації» не відносяться до «осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби», у зв`язку з чим позивач не має права на отримання додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови №168. Також звертає увагу на те, що до матеріалів адміністративної справи позивачем не було надано жодного наказу директора Центру пробації щодо несення служби, жодного графіку наряду чергування, жодної облікової форми часу несення служби. Вказує, що позивачем не здійснювались заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, не видавались накази директора Центру пробацїі на виконання таких заходів. Представник відповідача вважає, що у даному випадку такі поняття як несення та проходження служби відрізняються за своєю правовою природою, а позивач відповідно до своїх обов`язків не ніс службу, а проходив службу, а тому позбавлений права на отримання грошової винагороди відповідно до постанови № 168.Вказує, що до матеріалів справи позивачем не було надано жодного наказу директора Центру пробації щодо несення служби, жодного графіку наряду чергування, жодної облікової форми часу несення служби. Також, зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлялись.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що Наказом Державної установи «Центр пробації» від 26.06.2018 № 64/К ОСОБА_1 направлено для подальшого проходження служби з Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та призначено 01.07.2018 на посаду старшого інспектора Золочівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області.

Наказом Державної установи «Центр пробації» від 12.05.2020 № 107/К ОСОБА_1 старшого інспектора Золочівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, 12.05.2020 переміщено на посаду старшого інспектора Золочівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області.

Наказом Державної установи «Центр пробації» від 04.08.2021 № 657/ОД-21 змінено назву уповноважених органів з питань пробації по філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області: Золочівський районний відділ на Богодухівській районний відділ.

Наказом Державної установи «Центр пробації» від 04.07.2022 № 262/К ОСОБА_1 тимчасово, на час зміни місця перебування у період воєнного стану, закріпили за Харківським районним відділом № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області для продовження виконання посадових обовязків.

Отже, позивач перебував на посаді старшого інспектора Харківського РВ №2 філії Державної установи "Центр пробації" в Харківській області, маючи звання майора внутрішньої служби.

Наказом Державної установи «Центр пробації» від 21.02.2023 № 181/К майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшого інспектора Богодухівського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській звільнено зі служби відповідно до пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) 01.03.2023.

Позивач через свого представника звернувся до відповідача із запитом щодо нарахування додаткової винагороди відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. за №168.

Листом від 18.07.2023 представника позивача повідомлено, що філія Державної установи Центр пробації в Харківській області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, кошторисом якої не передбачено витрати за КЕКВ 2100, а нарахування та виплата грошових коштів проводиться саме Державною установою Центр пробації.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України щодо ненарахування та невиплати на користь старшого інспектора Харківського РВ №2 філії Державної установи "Центр пробації" у Харківській області, майора внутрішньої служби ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 24.02.2022 року по 01.09.2022 року, відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. за №168, звернувся до суду із позовною заявою.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несли служби на території Харківської міської громади, в період з 24.02.2022 по 01.09.2022 мали право на отримання додаткової грошової винагороди в розмірі 30000 гривень, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №168, за період з 24.02.2022 по 07.07.2022, щомісячно, а за період з 08.07.2022 по 01.09.2022, пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Під час розгляду справи, суддею суду першої інстанції враховано, що аналогічні правовідносини вже були предметом дослідження Верховним Судом у постановах від 02.11.2023 у справі №160/11851/22, від 18.01.2024 у справі №200/297/23, від 02.11.2023 у справі №160/11851/22.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Згідно з частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч.1 ст.2 Закону України "Про пробацію" від 5 лютого 2015 року №160-VIII (далі по тексту - Закон №160-VIII) визначено, що орган пробації - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері пробації; персонал органу пробації - працівники, які відповідно до повноважень, визначених цим Законом та іншими законами України, виконують завдання пробації.

Згідно зі ст.18 Закону №160-VIII орган пробації у межах своїх повноважень організовує: забезпечення суду досудовими доповідями про обвинувачених; здійснення нагляду за засудженими; виконання покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт; реалізацію пробаційних програм стосовно осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням; соціально-виховну роботу із засудженими; підготовку до звільнення засуджених, які відбувають покарання у виді обмеження волі та позбавлення волі на певний строк.

Державну установу "Центр пробації" утворено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 655-р від 13.09.2017р. та наказом Міністерства юстиції України №4322/5 від 28.12.2017р.

Згідно Положення про Державну установу "Центр пробації", затвердженого наказом Міністерства юстиції України №4242/5 від 08.12.2020 року, Центр пробації є неприбутковою державною установою, що створена для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації і безпосереднього спрямування та координації уповноважених органів з питань пробації, що належить до сфери управління Мін`юсту.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №160-VIII права, обов`язки, відповідальність, правовий та соціальний захист персоналу органу пробації визначаються Законом України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст.14 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005р. №2713-IV (далі по тексту - Закон №2713-IV) до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Частиною 1 ст.24 Закону №2713-IV передбачено, що фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5 (далі по тексту - Порядок №925/5).

Пунктом 3 розділу І Порядку №925/5 визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом першим пункту 4 розділу І Порядку № 925/5 визначено, що грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які: займають штатні посади в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань, міжрегіональних управліннях з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, органах пробації, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, навчальних закладах та закладах охорони здоров`я, на підприємствах установ виконання покарань, інших підприємствах, в установах і організаціях, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні було продовжено, який діє і на даний час.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова №168 , пунктом 1 якої (в первинній редакції) було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України №217 від 07.03.2022 року в абзаці першому пункту 1 постанови №168 виключено слова "(крім військовослужбовців строкової служби)".

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №350 від 22.03.2022 року внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», доповнено абзац перший після слів «та поліцейським» словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Згідно з п.2 постанови Кабінету Міністрів України №350 від 22.03.2022 року вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України №400 від 01.04.2022 року внесено зміни до пункту 1 постанови № 168 щодо виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №204-р від 06.03.2022 року "Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми "єПідтримка" затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка" згідно з додатком.

Відповідно до вказаного вище Переліку Програма «єПідтримка» поширюється на Харківську область.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), до якого (у спірний період) включено, зокрема, Харківську міську територіальну громаду.

У подальшому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №754 від 01.07.2022 року внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в абзаці першому слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «є-Підтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова «щомісячно» доповнено словами «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)».

Згідно з п.2 постанови Кабінету Міністрів України №754 від 01.07.2022 року ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 червня 2022 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022 року внесені наступні зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»: «У пункті 1: 1) в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінити словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Згідно з п.2 постанови Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022 року вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.

При цьому, відповідно до приписів ст.52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Постанова Кабінету Міністрів України №754 від 01.07.2022 року була офіційно опублікована в офіційному виданні Урядовий кур`єр від 08.07.2022 року №149, як наслідок така постанова набрала чинності саме з цієї дати, тобто з 08.07.2022 року.

Крім того, постанова Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022 року була офіційно опублікована в офіційному виданні Урядовий кур`єр від 19.07.2022 року №156, як наслідок така постанова набрала чинності саме з цієї дати, тобто з 19.07.2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1146 від 08.10.2022 року, яка набрала чинності 18.10.2022 року та застосовується з 01.09.2022 року, внесено такі зміни до пункту 1 постанови №168: абзаці першому: слова "а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) "та "(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)" виключити; доповнити абзац реченням такого змісту: "Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах".

Згідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 року №1146, ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 вересня 2022 року.

Постанова Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 року №1146 набрала чинності з 18.10.2022 року.

З огляду на викладене вище, колегія суддів звертає увагу, що у період до 08.07.2022 постанова №168 передбачала виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень саме щомісячно, а не пропорційно в розрахунку на місяць.

З урахуванням того, що до 08.07.2022 приписи постанови №168 визначали певний розмір та умови виплати цієї додаткової винагороди, відсутність наказів командирів (начальників) щодо виплати цієї винагороди фактично може свідчити про допущення протиправної бездіяльності, а не про відсутність права на таку винагороду.

З огляду на вказані вище редакції постанови №168, у період з 06.03.2022 по 07.07.2022 (включно) розмір додаткової винагороди, зокрема для осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, був фіксованим та становив 30 000 грн. щомісячно.

Однак, вже у період з 08.07.2022 року (день набрання чинності постановою №794) по 18.07.2022 року розмір такої винагороди становив 30 000 грн. та виплачувався пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

З 19.07.2022 року (день набрання чинності постановою №793) по 17.10.2022 року додаткова винагорода виплачувалась у розмірі до 30 000 грн. пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць, а порядок і умови її виплати мають визначатися керівником відповідного органу.

Таким чином, враховуючи, що постанова Кабінету Міністрів України №1146 від 08.10.2022, оприлюднена у газеті «Урядовий кур`єр» 18.10.2022, та набрала чинності саме 18.10.2022, а постанова Кабінету Міністрів України №754 оприлюднена в газеті «Урядовий кур`єр» 08.07.2022, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до вимог ст.ст. 57, 58 Конституції України, саме з цих дат 18.10.2022 та 08.07.2022 можуть бути застосовані обмеження щодо виплати додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, а не з 01.09.2022 та 01.06.2022, як визначено у п. 2 відповідних постанов.

Відтак, в період з 24.02.2022 по 07.07.2022, особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, мали право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень щомісячно, за умови, що вони несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

А в період з 08.07.2022 по 17.10.2022 - за умови, що вони несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), та у такому разі мають право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень, пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несли служби на території Харківської міської громади, в період з 24.02.2022 по 01.09.2022 мали право на отримання додаткової грошової винагороди в розмірі 30000 гривень, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №168, за період з 24.02.2022 по 07.07.2022, щомісячно, а за період з 08.07.2022 по 01.09.2022, пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що особи, які проходять службу в Державній установі «Центр пробації» не відносяться до «осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби», у зв`язку з чим позивач не має права на отримання додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови №168, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.6 Закону №2713-IV державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Згідно з п.4 ч.6 ст.14 Закону №2713-IV особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюються такі спеціальні звання: зокрема, майор внутрішньої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з витягу з наказу від 21.02.2023 №181/К, ОСОБА_1 звільнено зі служби у званні майора внутрішньої служби.

Таким чином, позивач відносився до осіб начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, а тому з 24.02.2022 року мав право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн., передбаченої постановою №168.

Стосовно посилання відповідача на те, що до матеріалів справи позивачем не було надано жодного наказу директора Центру пробації щодо несення служби, жодного графіку наряду чергування, жодної облікової форми часу несення служби, а також доводу відповідача про те, що позивачем не здійснювались заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, не видавались накази директора Центру пробацїі на виконання таких заходів, колегія суддів не приймає до уваги такі аргументи відповідача, як необґрунтовані, з огляду на вже наведені вище висновки суду у даній справі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що приписи постанови №168 (у редакції до 18.10.2022 року) не містили застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які залучені до виконання завдань, передбачених Указом Президента України від 24.02.2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» (з відповідними змінами), або особам, які несуть службу у складі наряду чергової частини, блокпосту, оперативно-пошукової групи, групи швидкого реагування; несуть службу у нічний час: несуть гарнізовану та вартову службу, тощо.

Щодо доводів відповідача про те, що у даному випадку такі поняття як несення та проходження служби відрізняються за своєю правовою природою, а позивач відповідно до своїх обов`язків не ніс службу, а проходив службу, а тому позбавлений права на отримання грошової винагороди відповідно до постанови № 168, колегія суддів вважає за необхідне зазначити те, що вказане питання вже було предметом дослідження Верховним Судом, який у своїй постанові від 02.11.2023 (справа №160/11851/22) зазначив, поняття «несення служби», яке зазначено у пункті 1 Постанови № 168, тотожні поняттю «проходження служби». Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, немає ніяких підстав вважати, що вони службу не несуть. При цьому, Верховний Суд звернув увагу на те, що положення пункту 1 Постанови № 168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах, несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо. Тобто, Постанова № 168 в редакції від 22.03.2022 не ставить в залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби від виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, як про це вказує відповідач.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2024 у справі № 160/10532/22, від 18.01.2024 у справі №200/297/23, від 02.11.2023 у справі №160/11851/22.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої про допущення Державною установою "Центр пробації" Міністерства юстиції України протиправної бездіяльності щодо не нарахування та не виплати на користь старшого інспектора Харківського РВ №2 філії Державної установи "Центр пробації" у Харківській області, майора внутрішньої служби ОСОБА_1 додаткової винагороди, яка встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 07.07.2022, в розмірі 30000,00 гривень щомісячно, а за період з 08.07.2022 по 01.09.2022 в розмірі 30000,00 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Відтак, з метою ефективного захисту прав позивача, суд обґрунтовано зобов`язав Державну установу "Центр пробації" Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити старшому інспектору Харківського РВ №2 філії Державної установи "Центр пробації" у Харківській області, майору внутрішньої служби ОСОБА_1 додаткову винагороду, яка встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 07.07.2022, в розмірі 30000,00 гривень щомісячно, а за період з 08.07.2022 по 01.09.2022 в розмірі 30000,00 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць, що є найбільш ефективним та належним способом захисту прав позивача.

З огляду на встановлені у справі обставини, судова колегія дійшла висновку, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги про недотримання позивачем строків позовної давності, визначених ч. 5 ст. 122 КАС України, із урахуванням ст. 233 КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

У даній справі позивач звернувся до суду з позовом, в якому оскаржує бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24.02.2022 по 01.09.2022.

Суд зазначає, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.

Так, до 19.07.2022 строк звернення до суду з позовом про стягнення належної працівникові заробітної плати законодавством не обмежувався.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-ІХ, яким внесені зміни до діючого законодавства про працю.

Цим законом частини першу і другу статті 233 викладено в наступній редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини рішення від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа №1-13/2013) Конституційний Суд України поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 р. №382 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. №1236" продовжено дію карантину на всій території України до 30 червня 2023 року.

Отже, визначені у ст. 233 КЗпП України строки продовжуються на строк дії карантину. Вказана норма є імперативною та підлягає врахуванню судом.

Колегія суддів також враховує висновки Верховного суду у постанові від 19.01.2023 по справі №460/17052/21, який проаналізував норми ст. 233 КЗпП України та серед іншого зазначив, що "Відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. №1236" дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року. З огляду на вказане, доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими, оскільки його право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком.".

Таким чином, враховуючи те, що карантинні обмеженні зняті в Україні 30.06.2023 року, то позивач протягом трьох місяців з цієї дати мав право на звернення до суду із даним позовом, що і було дотримано позивачем, враховуючи, що з даним позовом позивач звернувся до суду 10.08.2023.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про недотримання позивачем строків позовної давності, визначених ч. 5 ст. 122 КАС України, із урахуванням ст. 233 КЗпП України.

Крім того, ухвалою Харківського окружного адміністративного суд у від 11.09.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду по справі № 520/21752/23 було відмовлено із аналогічних підстав.

За таких обставин, колегія суддів приходить висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2024 по справі № 520/21752/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.М. Ральченко