Справа № 520/19065/23
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 р. Справа № 520/19065/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 (суддя Григоров Д.В.; м. Харків) по справі № 520/19065/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 30.11.2022р. про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" згідно з розрахунком та матеріалами Адміністрації Державної прикордонної служби України з моменту звернення до Адміністрації Державної прикордонної служби України про призначення позивачу пенсії за вислугу років, а саме з 12 березня 2021 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 по справі №520/19065/23 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 30.11.2022р. про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" згідно з розрахунком та матеріалами Адміністрації Державної прикордонної служби України з моменту звернення до Адміністрації Державної прикордонної служби України про призначення позивачу пенсії за вислугу років, а саме з 12 березня 2021 року, та ухвалити відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказане судове рішення набрало законної сили 25.04.2024 відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України.

22.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою в порядку ст.382 КАС України, в якій він просив суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2024р. у справі №520/19065/23;

- за наслідками розгляду звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2024р. у справі №520/19065/23, накласти на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області штраф.

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що відповідачем ігнорується виконання судового рішення повністю в частині розгляду питання призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви позивача, поданої в порядку ст. 382 КАС України.

Позивач не погодився із вказаним судовим рішенням та подав апеляційну скаргу в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 р. у справі № 520/19065/23 було зобов`язано суб`єкта владних повноважень повторно розглянути питання про призначення пенсії позивачеві з урахуванням висновків, що викладені у судовому рішенні. На виконання судового рішення у справі №520/19065/23 відповідач прийняв рішення від 09.05.2024, однак без урахування мотивів, що викладені у судовому рішенні. Як слідує зі змісту рішення відповідача від 09.05.2024 його мотиви та застосовані норми матеріального права є одними і тими ж, що наведені у його попередньому рішенні від 30.11.2022, яке було скасовано судом, у новому рішенні відповідач змінив лише дату його прийняття, що свідчить про свідоме та умисне нехтування висновків, що викладені у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі №520/19065/23.

Позивач вважає, що при розгляді заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі 520/19065/23, суд першої інстанції не позбавлений повноважень перевірити яким чином відповідачем було враховано висновки, що викладені у судовому рішенні. Проте вказані обставини не були з`ясовані та перевірені судом. Натомість суд відмовив у задоволенні заяви позивача, обмежившись лише посиланням на ухвалення відповідачем рішення від 09.05.2024 про відмову у призначенні позивачеві пенсії, якому суд не може надавати оцінки у межах цієї справи, водночас дійшов висновку, що судове рішення у межах наявного у справі спору відповідачем виконано. З цього приводу позивач вважає, що враховуючи зміст резолютивної частини рішення суду першої інстанції, при вирішенні питання про встановлення чи не встановлення судового контролю неприпустимим буде уникнення від оцінки прийнятого відповідачем рішення, оскільки неможливо з`ясувати яким чином було враховано висновки, що наведені у мотивувальній частині судового рішення.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ст. 311, 312 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача суд першої інстанції виходив з того, що на виконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області розглянуто подання Адміністрації Державної прикордонної служби України про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 від 21.11.2022р. та ухвалено рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років від 09.05.2024р., в зв`язку з чим між сторонами виникли нові правовідносини.

За висновком суду, в межах цієї адміністративної справи суд не взмозі надавати оцінку новому ухваленому рішенню суб`єкта владних повноважень, оскільки судовим рішенням було зобов`язано відповідача ухвалити рішення хоча і з врахуванням висновків суду, проте також з урахуванням наявності в останнього дискреційних повноважень, оскільки призначення пенсії являє певну процедуру, у якій на остаточне вирішення питання впливає не лише досліджувані у цій справі обставини, які стали предметом спору, а також сукупність інших чинників, встановлених згідно норм закону через наявність певних дискреційних повноважень відповідача при обранні способу його поведінки. Також суд зазначив, що надані до суду відповідачем відомості свідчать, що судове рішення у межах наявного у справі спору останнім виконано.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року №16-рп/2009).

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (частина 8 статті 382 КАС України).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення; накладення штрафу, визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Матеріали справи свідчать, що Адміністрацію Державної прикордонної служби України 21.11.2022р. підготовлено та подано до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області документи для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Розглянувши подання Адміністрації Державної прикордонної служби України про призначення пенсії позивачу за вислугу років, ГУ ПФУ в Харківській області відмовило в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" про що було ухвалено рішення від 30.11.2022р.

В обґрунтування такого рішення відповідач зазначив, що ним враховано лише календарну вислугу років (21 рік 10 міс. 23 дні) та не враховано наявність вислуги років у пільговому обчисленні. Пославшись на положення ст. 12 Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зазначив, що підстави для призначення пенсії відсутні.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2024р. по справі №520/19065/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" згідно з розрахунком та матеріалами Адміністрації Державної прикордонної служби України з моменту звернення до Адміністрації Державної прикордонної служби України про призначення позивачу пенсії за вислугу років, а саме з 12 березня 2021 року, та ухвалити відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Зі змісту мотивувальної частини вказаного судового рішення колегією суддів встановлено, що вирішуючи спір у цій справі, суд відхилив посилання ГУПФУ в Харківській області на необхідність врахування виключно календарної вислуги років та дійшов висновку, що у позивача наявна вислуга років, яка є достатньою для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п."а" ч.1 ст.12 Закону №2262-XII.

З наданих представником відповідача пояснень щодо виконання вищевказаного рішення суду встановлено, що за результатами розгляду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області розглянуто подання Адміністрації Державної прикордонної служби України про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 від 21.11.2022 та ухвалено рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років від 09.05.2024.

Зі змісту вказаного рішення від 09.05.2024 встановлено, що ГУПФУ в Харківській області відмовило позивачу в призначенні пенсії з підстав відсутності у останнього необхідного стажу у календарному обчисленні. У рішенні зазначено, що вислуга років позивача у календарному обчисленні становить: 21 рік 10 місяців 23 дні (у пільговому обчисленні: 05 років 04 місяці 27 днів), що не відповідає вимогам ст. 12 Закону.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України, позивач зазначив, що за результатами повторного розгляду питання про призначення йому пенсії на виконання судового рішення у цій справі, відповідачем не було враховано висновків суду, викладених у рішенні, внаслідок чого відповідач ухвалив аналогічне за змістом від попереднього рішення про відмову у призначенні пенсії, що було скасовано судом, змінивши лише дату його прийняття. Тобто, заявник наводив доводи та аргументи, що вказують на невиконання відповідачем рішення суду, що набрало законної сили.

Вирішуючи питання про встановлення судового контролю, суд першої інстанції вказаним доводам позивача жодної оцінки не надав, разом з тим зазначив про те, що судове рішення у межах наявного у справі спору відповідачем виконано з огляду на ухвалення відповідачем рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років від 09.05.2024.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зважаючи на зміст резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2024, вказане судове рішення буде вважатися виконаним лише у випадку ухвалення відповідачем рішення, за наслідками повторного розгляду питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення. Тобто, висновку суду про те, що судове рішення у межах наявного у справі спору відповідачем виконано, повинна передувати перевірка тієї обставини, чи були враховані відповідачем під час прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 09.05.2024 висновки суду, викладені у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2024.

Варто зазначити, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, ст.382 КАС України, має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи, запобігає неналежному виконанню обов`язків, пов`язаних зі змістом задоволених позовних вимог. Підставами застосування таких заходів впливу є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача.

Отже, в межах судового контролю за виконанням судового рішення суд повинен пересвідчитися у фактичному його виконанні, при цьому надання правової оцінки новому ухваленому рішенню суб`єкта владних повноважень, правомірності чи протиправності такого рішення, в межах розгляду заяви позивача, поданої в порядку ст. 382 КАС України, від суду не вимагається.

При цьому наявність нового ухваленого відповідачем рішення від 09.05.2024, у випадку, якщо рішення суду у визначений судом спосіб не виконано, не є перешкодою для вжиття судом заходів судового контролю передбачених, зокрема, ст. 382 КАС України.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 відповідачем виконано, колегія суддів вважає передчасним і таким, що зроблений без належної перевірки обставин, що мають значення для правильного вирішення порушеного позивачем питання.

При цьому, колегія суддів враховує, що встановлення судового контролю, є правом а не обов`язком суду, однак, задля того, щоб відмовити в його встановленні, суд має перевірити належним чином доводи заявника, викладені в його заяві та навести підстави для висновку про відмову в задоволенні заяви, поданої у порядку ст. 382 КАС України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За змістом частини 1 ст. 382 КАС України саме суд, який ухвалив судове рішення, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового та передчасного висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню, а справу належить передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 по справі № 520/19065/23 - скасувати.

Справу № 520/19065/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова Т.С. Перцова