Справа № 320/23211/24
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2024 року № 320/23211/24

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Парненко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання наказу протиправним та поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Пенсійного фонду України (далі відповідач), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 03.07.2024, просить:

- визнати протиправним (незаконним) наказ від 13.04.2023 №143-к виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, правонаступником якого є Пенсійний фонд України, за яким ОСОБА_1 звільнено з роботи 18.04.2024 та поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника відділу господарського забезпечення управління адміністративного забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України або на рівнозначній посаді у Пенсійному фонді України;

- стягнути з Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2023 по день ухвалення судового рішення із розрахунку середньої заробітної плати, яка становить 2 111,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що наказом виконавчої дирекції Фонду від 13.04.2023 №143-к позивача звільнено з роботи 18.04.2023 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Позивач не погоджується зі звільненням, зазначаючи, що при звільненні не було запропоновано наявні вакантні посади або іншу роботу, відповідач не виконав обов`язку щодо працевлаштування позивача. Позивач стверджує, що на день її звільнення в апараті Пенсійного фонду України були наявні 80 вакантних посад, про що зазначено у листі Пенсійного фонду України від 25.05.2023 №2800-0901-8/28581. Враховуючи, що відповідач є правонаступником органу, з якого звільнено позивача, до якого перейшли обов`язки в частині трудових відносин, поновлення на рівнозначній посаді, яку позивач обіймала в Фонді (заступник начальника управління начальник відділу господарського забезпечення управління адміністративного забезпечення виконавчої дирекції Фонду), можливе. Як наслідок, позивач має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

22.08.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що наказом Голови комісії з реорганізації від 16.01.2023 №9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» скорочено увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції ФСС України та управлінь виконавчої дирекції ФСС України в областях та м. Києві з 18.04.2023. Чернігівський апеляційний суд у постанові від 27.07.2023 у справі №751/1214/23 дійшов висновку про правомірність видання наказу від 16.01.2023 №9-ОД та погодився з висновком суду першої інстанції, що вищенаведений наказ прийнятий головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України ОСОБА_2 в межах законних повноважень. Посилання позивача на те, що їй не запропоновано жодної вакантної посади у ВД ФСС є необґрунтованими, скільки всі посади ВД ФСС підлягали скороченню з 18.04.2023 так само, як і посада позивача. Посади працівників ФСС України на відміну від працівників Пенсійного фонду не належать до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю. вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом України «Про державну службу». КЗпП України такого поняття, як рівнозначна посада не містить. Законодавством не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Повторно звертаючись до суду позивач просить стягнути з Пенсійного фонду України середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18.04.2023, фактично ставлячи у вину Пенсійному фонду України подання позовної заяви неналежною особою. Як зазначає позивач адвокат Левшунов Д.С. ввів її в оману щодо наявності у нього повноважень на здійснення представництва, відтак саме дії представника призвели до неналежного способу захисту та тривалого судового розгляду і саме з нього може бути стягнуто відшкодування за період з 19.04.2023 по 23.02.2-24 - день подання позову у цій справі. Однак, позивач як заступник начальника управління адміністративного забезпечення - начальник відділу господарського забезпечення ФСС України, була ознайомлена з обмеженнями та вимогами, встановленими Законом України «Про запобігання корупції», які поширюються на посадових та службових осіб ВД ФСС України, що підтверджується її власноручним підписом від 28.12.2021 на Списку до Службової записки від 28.12.2021 №617. Отже, обставини, на які посилається позивач, як на підставу поновлення пропущеного строку звернення до суду, є неповажними, оскільки про обмеження встановленні Законом України «Про запобігання корупції» позивачу було відомо на момент подання первісного позову.

22.08.2024 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій вказано, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Якщо Законом України «Про державну службу» не врегульовано питання пропонування позивачу роботи у ПФУ під час реорганізації Фонду шляхом приєднання до ПФУ і скорочення всіх посад, то безумовним обов`язком ПФУ як правонаступника Фонду було виконання приписів статей 40, 49-2 КЗпП України.

Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 04.10.2018 №120-к «Про переведення ОСОБА_1 » переведено ОСОБА_1 на посаду заступника начальника управління-начальника відділу господарського забезпечення управління адміністративного забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, з 01.11.2018, за її згодою, посадовим окладом згідно штатного розпису, увільнивши з посади начальника відділу господарського забезпечення управління справами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

Пунктом 2 розділу VII Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування», визначено припинити Фонд соціального страхування України, реорганізувавши його шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» Фонд соціального страхування України припиняється з 01.01.2023 реорганізовуючись шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. Вказаною постановою Кабінету Міністрів України утворено комісію з реорганізації Фонду соціального страхування України до якої перейшли повноваження щодо управління справами Фонду соціального страхування України.

Згідно наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 №9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» скорочується увесь штат та уся чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, з 18.04.2023.

20.01.2023 головою комісії з реорганізації складено повідомлення заступнику начальника управління-начальника відділу господарського забезпечення управління адміністративного забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_3 про те, що з 18.04.2023 посада заступника начальника управління - начальника відділу господарського забезпечення управління адміністративного забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, яку вона обіймає буде скорочена. Відповідно до статті 493 Кодексу законів про працю України попереджено, що ОСОБА_4 буде звільнена із займаної посади 18.04.2023 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. Оскільки скороченню підлягає весь штат та чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, інша робота у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України не пропонується.

З повідомленням про вивільнення позивач ознайомлена 24.01.2023, що підтверджується підписом позивача на примірнику повідомлення.

Відповідно до наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 13.04.2023 №143-к «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 18.04.2023 з посади заступника начальника управління-начальника відділу господарського забезпечення управління адміністративного забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, згідно з п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Повідомлено позивача про нараховані суми належні їй при звільненні.

Не погоджуючись з наказом про звільнення, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 3 ст. 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Приписами ч. 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 передбачено, що суди, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України повинні з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджений він за два місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП України).

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де зберіглося його попереднє місце роботи.

Тобто, звільнення, у зв`язку з реорганізацією, може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. В іншому випадку - дія трудового договору працівника продовжується.

З 01.01.2023 року набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 2620), яким Закон України від 23.09.1999 року № 1105- XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105) викладено в новій редакції.

Пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 (в редакції Закону № 2620, що діє з 01.01.2023 року) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Таким чином, законодавцем в особі Верховної Ради України прийнято рішення про припинення ФСС України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації ФСС України.

Вказане рішення є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося.

Пунктом 12 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 Верховна Рада України зобов`язала Кабінет Міністрів України: забезпечити передачу коштів Фонду соціального страхування України д: Пенсійного фонду України; привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити набрання чинності нормативно-правовими актами, зазначеними у підпунктах 2-4 цього пункту, одночасно з набранням чинності цим Законом тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 року № 442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» (далі - Постанова № 1442), зокрема: утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України (далі - управління ВД ФСС України); установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації; зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом № 2620.

Головою комісії з реорганізації ФСС України 16.01.2023 року видано наказ № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», пунктом 1 якого передбачено скоротити увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023 року.

На виконання п. 2 Розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 року № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», видано наказ комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України № 9-ОД від 16.01.2023 року «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», пунктом 1 якого передбачено скоротити штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 36 КЗпП України у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділенні, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 x. 1 ст. 40 КЗпП України).

Таким чином, суд приходить до висновку, що оспорюваний наказ видано саме у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, його положення не суперечать чинному законодавству.

Також, суд вважає, що оскільки позивач була за два місяці попереджена про наступне вивільнення та про те, що інша робота у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України їй не пропонується, оскільки скороченню підлягає увесь штат та чисельність працівників, тобто відбулося скорочення і посади, яку обіймала позивач, то звільнення позивача із займаної посади відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону № 889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина Україна на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях.

За таких умов, переведення працівників ФСС України на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях суперечить Закону № 889.

В силу положень п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 41 Закону № 889 без обов`язкового проведення конкурсу переведений може бути лише державний службовець: на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенню суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

З наведеного слідує, що законодавством не передбачено переведення працівника посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі.

Разом з тим, з долучених до матеріалів відзиву доказів слідує, що Пенсійним фондом України оприлюднювалися оголошення щодо добору працівників на посади державної служби. Матеріали справи не містять доказів, що позивач подавала резюме та відповідні документи для її працевлаштування на посади державної служби.

Таким чином, позовні вимоги про поновлення на роботі задоволенню також не підлягають.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вимога ро стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню також не підлягає, оскільки є похідною від основних вимог.

Стосовно розгляду справи Київським окружним адміністративним судом, судом встановлено, що ОСОБА_1 зверталась Подільського районного суду міста Києва з позовом до Пенсійного фонду України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 30.04.2024 у справі №758/2239/24 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу закрито.

Ухвала Подільського районного суду міста Києва від 30.04.2024 у справі №758/2239/24 обґрунтована тим, що позивач, перебуваючи у трудових відносинах з виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування України, просить поновити її на раніше займаній посаді, або на рівнозначній посаді у Пенсійному фонді України, який є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, а отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, відповідно, підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала Подільського районного суду міста Києва від 30.04.2024 у справі №758/2239/24 набрала законної сили, відтак Київським окружним адміністративним судом, враховуючи тривалий розгляд питання про поновлення позивача на роботі, здійснено розгляд справи, з метою недопущення порушення прав позивача на судовий захист.

Додатково суд відзначає, що аналогічний спір розглянуто в адміністративному порядку Восьмим апеляційним адміністративним судом відповідно до постанови від 20.02.2024 у справі №380/11180/23.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно з ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, з огляду на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Пенсійного фонду України (вул. Бастіонна, 9, м. Київ, 01601, ) про визнання наказу протиправним та поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.