Справа № 160/4822/24
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/4822/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року в адміністративній справі №160/4822/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023 та прийняти наказ про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023 та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач звернувся з рапортом до відповідача, в якому просив звільнити його з військової служби згідно абзацом 14 підпунктом г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, оскільки його повнорідний брат ОСОБА_2 , перебуваючи на військовій службі у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 загинув 26.06.2015 в районі проведення антитерористичної операції. Позивач вважає, що під час загибелі, ОСОБА_1 виконував заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, і тому посилається, як на підставу звільнення на положення абзацу 14 підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII. Вимоги позивача про видання наказу про звільнення його з військової служби на зазначених підставах є необґрунтованими. Вперше у чинному законодавстві правову категорію «Забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації» запроваджено Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» №2268-VIII від 18.01.2018 (статті 5, 8, 9 Закону), який набрав чинності 24.02.2018. Здійснення відповідного правового режиму на території Донецької та Луганської областей розпочато з 01.05.2018 згідно з Указом Президента України, Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України № 116/2018 від 30.04.2018. До 30.04.2018 на території Донецької та Луганської областей здійснювалася антитерористична операція, правовий режим якої передбачено Законом України «Про боротьбу з тероризмом». Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час проведення антитерористичної операції. Таким чином загиблий ОСОБА_1 у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації участі не брав. Рапорт позивача, датований 14.12.2023, на який він посилається, надійшов відповідачу 09.01.2024, відповідачем розглянуто у встановлені законом строки та надано обґрунтовану відповідь 22.01.2024 про відсутність підстав у його задоволенні.

Позивач надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду безмін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Так, ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації та на день подання позову є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , військове звання солдат, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 .

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 від 08.09.2022 №3834 рядовий в/сл за призовом під час мобілізації в особливий період ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 з 11.08.2022 по теперішній час.

ОСОБА_2 є рідним братом позивача, що підтверджується долученими до матеріалів справи копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 (виданого повторно 03.11.2023) та копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 (виданого повторно 03.11.2023).

Згідно з наказом командира ВЧ польова пошта НОМЕР_2 від 09.03.2015 №54 старшого солдата ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу ВЧ польова пошта НОМЕР_2 з 09.03.2015 на всі види забезпечення.

Відповідно до довідки Військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 11.05.2015 №3023, виданої старшому солдату ОСОБА_2 , він дійсно приймає участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Термін перебування: з 27.03.2015.

До матеріалів справи долучено копію повідомлення про смерть, виданого ВЧ польова пошта НОМЕР_2 від 26.06.2015 №915, в якому прохається сповістити дружину ОСОБА_3 про те, що її чоловік, радіотелеграфіст відділення управління штабу батальйону взводу зв`язку 1 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_2 , 1984 р.н., призваний на військову службу по частковій мобілізації 30.01.2015 Синельниківським ОМВК Дніпропетровської області, загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в районі проведення антитерористичної операції.

Матеріали справи містять повідомлення про смерть №10, адресоване ОСОБА_4 , де зазначено, що її чоловік, радіотелеграфіст відділення управління штабу батальйону взводу зв`язку 1 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_2 , 1984 р.н., призваний на військову службу по частковій мобілізації 30.01.2015 Синельниківським ОМВК Дніпропетровської області, загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в районі проведення антитерористичної операції.

Відповідно до довідки про причину смерті №1395 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Причина смерті: наскрізне кульове поранення голови.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 08.07.2015, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 21 рік, про що 08.07.2015 складено відповідний актовий запис №289. Місце смерті: Україна, Донецька обл., м. Новогродівка.

14.12.2023 позивач звернувся з рапортом про звільнення з військової служби до командира ВЧ НОМЕР_1 на підставі абзацу 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України №2232-XII.

Листом від 22.01.2024 №691/646 на вищевказаний рапорт зазначено, що дія абзацу 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України №2232-XII не розповсюджується на осіб, родичі яких загинули під час проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, яка закінчилась 30.04.2018.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок звільнення з військової служби в умовах воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон № 2232-ХІІ.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною 6 статті 2 Закону № 2232-ХІІ розрізняють наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, встановлені у частині четвертій статті 26 Закону № 2232-ХІІ та розмежовані з огляду на період застосування: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1) та під час дії воєнного стану (пункт 2).

Судом встановлено, що позивач є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .

Згідно з абзацом 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом), контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставі, якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону № 2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 233 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Позивач 14 грудня 2023 року звернувся з рапортом про звільнення з військової служби до командира ВЧ НОМЕР_1 на підставі абзацу 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України №2232-XII.

Листом від 22.01.2024 №691/646 відповідач на вищевказаний рапорт зазначив, що дія абзацу 14 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України №2232-XII не розповсюджується на осіб, родичі яких загинули під час проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, яка закінчилась 30.04.2018.

Як вказує відповідач, загиблий ОСОБА_2 у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації участі не брав.

Так, згідно з пунктом 1 заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленої постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 №337-VIII:

«Збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20.02.2014, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків.».

«Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27.08.2014 масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, зокрема, військовослужбовців НОМЕР_7 окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил Російської Федерації. Задіяння регулярних Збройних Сил Російської Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: "За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)".».

Відповідно до довідки від 11.05.2015 №3023, рідний брат позивача ОСОБА_2 приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

26.06.2015 під час здійснення вказаних заходів ОСОБА_2 загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, повідомленнями про смерть № 10 та № 915 від 26.06.2015 та довідкою про причину смерті від 26.06.2015, де зазначено наскрізне кульове поранення голови. Брат позивача ОСОБА_2 загинув Донецькій області.

Таким чином, збройна агресія проти України розпочалась ще 20.02.2014 та продовжується по теперішній час, а рідний брат позивача загинув під час участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що є тотожнім у розумінні підстав для звільнення з військової служби за абзацом 14 підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Відтак, рішення відповідача про відмову у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби, викладене в листі від 22.01.2024 №691/646 є протиправним.

За викладених обставин, дії ВЧ НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023 є протиправними та належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023 та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року в адміністративній справі №160/4822/24 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року в адміністративній справі №160/4822/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко