Справа № 520/27964/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

з питання відмови у відкритті провадження в частині позовних вимог, з питання прийняття позову до розгляду та

відкриття провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог

10 жовтня 2024 р. справа №520/27964/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до ІНФОРМАЦІЯ_1
про1) визнання протиправним та скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 №5237-АГ від 02.09.2024 «Про результати службового розслідування»; 2) визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування за фактом можливого перебування в полоні ОСОБА_2 №04.2/1748/24-Вн від 31.08.2024; 3) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 провести службове розслідування за фактом перебування ОСОБА_2 у полоні з 24.02.2022 по 26.02.2022 у порядку та строки згідно з Інструкцією про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків у Державній прикордонній службі України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.03.2016 N 199, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 18.04.2016 за N 574/28704, за результатами якого скласти акти передбачені пунктом 15 Інструкції про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків у Державній прикордонній службі України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.03.2016 N 199, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 18.04.2016 за N 574/28704,

встановив:

Частиною 1 ст.171 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що вимога про визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування за фактом можливого перебування в полоні ОСОБА_2 №04.2/1748/24-Вн від 31.08.2024 у розумінні ч.1 ст.124 Конституції України не містить складу юридичного спору взагалі, не підлягає розгляду по суті будь-яким органом судової влади України, у тому числі і у порядку адміністративного судочинства.

Так, за викладеними у позові твердженнями, на початку повномасштабних бойових дій, під час виконання обов`язків військової служби заявник потрапив до полону військового підрозділу що носив форму збройних сил російської федерації, де перебував з 24.02.2022 по 26.02.2022. На звернення до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 22.07.2024 з проханням провести службове розслідування за фактом перебування заявника у полоні, що призвело до стійкого порушення психічного стану здоров`я та надати копії матеріалів службового розслідування, листом №03.2/11606-24- Вих від 11.09.2024 відповідач направив на адресу представника копію висновку службового розслідування та наказ про результати службового розслідування.

Відповідно до наказу про результати службового розслідування №5237-Г від 02.09.2024 факт перебування заявника в полоні з 24.02.2022 по 26.02.2022 вважається таким, що не підтвердився, з огляду на те що такий факт неможливо спростувати або підтвердити.

З таким висновком службового розслідування №04.2/1748/24-Вн від 31.08.2024 позивач не згоден, оскільки за твердженнями заявника, ним було надано до відповідача докази перебування у полоні з іншими військовослужбовцями, проте такі докази не було прийнято до уваги та не проведено перевірку.

Згідно зі статтею 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Таким чином, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При цьому рішення суб`єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Тобто, обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України (затверджений наказом МВС України від 08.11.2021р. №815, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.01.2022р. за №39/37375; далі за текстом - Порядок №815) підставою для призначення службового розслідування є: наявність інформації про невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків; наявність інформації про порушення військової дисципліни або громадського порядку, вимог законодавства, наказів начальників (командирів), розпорядчих документів або виявлення ознак таких порушень; виявлення фактів завдання шкоди; припис Національного агентства з питань запобігання корупції або подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції; установлення фактів дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак, а також сексуальних домагань; неправомірне застосування військовослужбовцем заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, озброєння та бойової техніки.

Відповідно до п. 1 розділу II Порядку №815 службове розслідування призначається письмовим наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби. Інші посадові особи можуть звертатися з клопотанням за підпорядкованістю про призначення службового розслідування.

Згідно з п. 1 розділу VI Порядку №815 за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування.

Пунктом 2 розділу VII Порядку №815 за результатами службового розслідування приймаються рішення, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Суд зауважує, що службове розслідуванням - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення.

Службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення, є висновок службового розслідування.

За своєю правовою природою висновок службового розслідування є офіційним письмовим документом, у якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, але не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.

Висновок службового розслідування як документ не містить будь-яких обов"язкових до виконання владних приписів, не породжує обов`язкових юридичних наслідків.

Натомість, зафіксовані у Висновку службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки.

Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.

Водночас, обов`язковою ознакою рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Таким чином, правова природа оскаржуваного висновку службового розслідування унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання його протиправним та скасування його положень, у зв`язку із чим такі позовні вимоги не можуть розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05 квітня 2019 року в справі № 817/3305/15, від 02 жовтня 2019 року у справі № 821/2137/15-а та від 24 листопада 2020 року у справі № 360/902/19, а також від 30 березня 2021 року у справі № 420/3307/20.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, суд звертає увагу, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, про що зазначала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18, від 13 березня 2019 року у справі № 9901/947/18.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стосовно визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування за фактом можливого перебування в полоні ОСОБА_2 №04.2/1748/24-Вн від 31.08.2024р. не підлягають окремому розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст. 170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

В іншій частині позовних вимог за формальними зовнішніми критеріями (форма, зміст, обсяг приєднаних документів) стан оформлення матеріалів позову у цілому відповідає вимогам ст.ст.25, 26, 122, 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Указане зумовлює прийняття рішення про відкриття провадження у справі.

З огляду на ч.4 ст.12, ч.3 ст.257, ч.4 ст.257, ч.6 ст.262 КАС України ініційований спір підлягає вирішенню у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) осіб.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4, 9, 12, 122, 160, 161, 170, 171, 241-243, 248, 256, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за вимогою про визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування за фактом можливого перебування в полоні ОСОБА_2 №04.2/1748/24-Вн від 31.08.2024.

2. Прийняти позов до розгляду та відкрити провадження за вимогами: 1) визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 №5237-АГ від 02.09.2024 «Про результати службового розслідування»; 2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 провести службове розслідування за фактом перебування ОСОБА_2 у полоні з 24.02.2022 по 26.02.2022 у порядку та строки згідно з Інструкцією про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків у Державній прикордонній службі України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.03.2016 N 199, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 18.04.2016 за N 574/28704, за результатами якого скласти акти передбачені пунктом 15 Інструкції про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків у Державній прикордонній службі України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.03.2016 N 199, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 18.04.2016 за N 574/28704.

Роз`яснити, що надсилання процесуальних документів або учасникам справи, або представникам учасників справи буде здійснюватись або відповідно до ч.5 ст.18 КАС України з урахуванням правового висновку постанови Верховного Суду від 08.02.2024р. у справі №480/8341/22, або за указаними у відповідних процесуальних документах адресами учасників справи (у разі відсутності обов"язку здійснювати реєстрацію електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі). Сповістити, що інформація відносно справи може бути отримана за посиланням: http://court.gov.ua/fair/sud2070.

3.Здійснювати розгляд та вирішення справи одноособовим складом суду у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін.

4.Зобов`язати відповідача подати до суду: 1) відзив на позов, де чітко та однозначно зазначити про те, які з викладених у позові обставин визнаються, а які заперечуються; 2) усі докази на підтвердження висловлених аргументів та на висвітлення обставин спору, зокрема, але не виключно: докази прийняття заявника на військову службу; докази призначення заявника на штатну посаду в організаційній структурі територіального органу Державної прикордонної служби України; функціональні (службові) обов`язки заявника за штатною посадою; копії усіх матеріалів службового розслідування; копії оскаржених рішень суб"єкта владних повноважень; докази про фізичне місце знаходження заявника у період 24.02.2022-26.02.2022; докази про подання заявником будь-яких письмових документів про позбавлення волі у період 24.02.2022-26.02.2022р.; докази про подання заявником будь-яких рапортів про знаходження у полоні протягом 24.02.2022-26.02.2022; докази про порушення кримінальних проваджень за фактом відсутності заявника на військовій службі протягом 24.02.2022-26.02.2022 або за фактом позбавлення заявника волі, (свободи) пересування, застосування тортур тощо протягом періоду часу 24.02.2022-26.02.2022; докази відповідності закону оскаржених управлінських волевиявлень суб`єкта владних повноважень тощо; 3) письмові пояснення та докази з приводу існування поважних причин ненадання відзиву на позов - у строк не пізніше 15 днів з дати одержання цієї ухвали.

5. Запропонувати подати до суду відповідь на відзив та заперечення протягом трьох календарних днів від одержання відповідних процесуальних документів разом з доказами про таку дату. Роз`яснити, що про неможливість подання доказів слід письмово повідомити суд протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали.

6. Роз`яснити наявність процесуальних прав і обов`язків, передбачених ст.44, 45, 47, 60, 131 КАС України та неприпустимість як зловживання процесуальними правами, так і недобросовісного виконання процесуальних обов`язків.

7. Роз`яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання; підлягає оскарженню в частині відмови у відкритті провадження; в іншій частині оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко