Справа № 308/3942/24
Суддя: Дегтяренко К. С.
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3942/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатськоъ області в складі:

головуючого судді Дегтяренко К.С.,

за участі секретаря судового засідання Чейпеш В.В.,

у складі учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Кустрьо М.М.

представник відповідача Радь О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Ужгород, адміністративний позов громадянина Ісламської республіки Пакистан ОСОБА_1 до головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України,

встановив:

Громадянин Ісламської республіки Пакистану ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області 19 лютого 2024 року про примусове видворення з України громадянина Ісламської республіки Пакистан ОСОБА_1 .

В обгрунтування позову посилається на наступне, 19 лютого 2024 року Відповідачем в особі заступника начальника управління - начальника відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УМКПНМР ГУ ДМС Андрія Шкирта, затвердженим першим заступником начальника ГУ ДМС у Закарпатській області О.Бердар, прийнято рішення №1 про примусове видворення з України гр. Пакистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 . На обгрунтування прийнятого рішення Відповідач послався на те, що гр. Пакистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає в Україні з порушенням правил перебування, а саме, після скасування дозволу на імміграцію в Україну №7 від 30.11.2022 року вчасно не покинув територію України у встановлений законодавством строк. У оскаржуваному рішенні зазначено, що громадянин Пакистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 документований паспортом громадянина Пакистану серії НОМЕР_1 , дата видачі 16.01.2024, строк дії до 15.01.2034.

30.11.2022 року ГУ ДМС України в Закарпатській області прийнято рішення №7 про скасування дозволу на імміграцію гр. Пакистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 . З вказаним рішенням позивач не погодився та оскаржив його в судовому порядку до Закарпатського окружного адміністративного суду, рішенням якого від 30.08.2023 року у задоволенні позову було відмовлено і постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року було відмовлено у задоволенні апеляційної скарги позивача та залишено без змін рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 року.

На час прийняття оскаржуваного рішення №1 від 19 лютого 2024 року про примусове видворення попереднє рішення Відповідача за №7 від 30 листопада 2022 року не набрало законної сили, перебуває у стадії судового оскарження.

На час ухвалення апеляційним адміністративним судом постанови 16 листопада 2023 року гр. ОСОБА_4 був документований паспортом гр. Пакистану НОМЕР_2 , термін дії якого був з 08.05.2018 по 07.05.2023 року і проживав в Україні на підставі дозволу на імміграцію, виданого 26 червня 2014 року гр. Пакистану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 11.08.2014 року, що була видана на підставі вказаного дозволу на імміграцію. Виїхати з України протягом місяця з дня набрання рішення суду законної сили ОСОБА_2 не мав можливості, оскільки термін дії його паспорта гр.Пакистану закінчився 07.05.2023 року, тому 29.05.2023 року він звернувся до ОСОБА_5 із заявою на видачу Свідоцтва про громадянство та нової ID- картки, щоб мати можливість виготовлення нового паспорта, а також у зв`язку з воєнним станом в Україні відсутнє транспортне сполучення до країни його походження, для в`їзду до інших сусідніх країн, з якими наявне транспортне сполучення, необхідно оформлення візи, що ОСОБА_2 і зробив вже після виготовлення та отримання паспорта громадянина Пакистану серії НОМЕР_1 , дата видачі якого 16.01.2024, строк дії до 15.01.2034.

З Відповідачем було погоджено, що при отриманні візи, яка забезпечить можливість виїзду з України, ОСОБА_2 у добровільному порядку здійснить виїзд з України і буде повторно подавати заяву про надання дозволу на імміграцію, оскільки в Україні має дружину та двох неповнолітніх дітей, які є громадянами України і з дня прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію вже пройшов рік, в Україні він є зареєстрованим як приватний підприємець, для забезпечення умов проживання своєї сім`ї придбав за договором купівлі-продажу житловий будинок, подав заяву на отримання громадянства України.

Одночасно, не погоджуючись щодо законності вказаних рішень суду першої та апеляційної інстанції за результатами розгляду оскарження рішення Відповідача за №7 від 30.11.2022 року про скасування дозволу на імміграцію і визнання недійсною посвідки на постійне проживання позивач подав касаційну скаргу і постановою Верховного Суду від 14 лютого 2024 року як рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 року,так і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року скасовано і вирішено направити справу №260/5694/22 на новий розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Достовірно знаючи, що попереднє рішення Відповідача за №7 від 30.11.2022 року про скасування дозволу на імміграцію гр. Пакистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 не є чинним, оскільки відповідно до постанови Верховоного Суду від 14 лютого 2024 року перебуває у стадії оскарження в судовому порядку і має бути предметом оцінки у Закарпатському окружному адміністративному суді, однак 19 лютого 2024 року, через 5 днів з дня ухвалення рішення Верховним Судом, Відповідач приймає рішення №1 про примусове видворення з України іноземця гр. Пакистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на положення ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Зазначає, що відповідач достаменно знаючи, що процедура оскарження рішення про скасування дозволу на імміграцію триває, прийняв оскаржуване рішення, при цьому не врахував наявність у позивача сім`ї, дружини, двох дітей, наявність постійного місця проживання, придбання житла для забезпечення інтересів сім`ї, роботу, оскільки позивач зареєстрований ФОП. При цьому на вказані обставини у свої постанові звертав увагу Верховний суд. Враховуючи викладене просить позов задовольнити.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити, вважає, що вказане рішення було прийнято на підставі повного з`ясування обставин, керуючись нормами чинного законодавства, уповноваженим органом, а тому є законним та не підлягає скасуванню.

01.03.2024 року Ужгородським міськрайонним судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі.

В судовому засіданні:

представник позивача просив позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовінй заяві. Додатково зазначив, що Закарпатським окружним судом ухвалено рішення про задоволення позову позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення щодо скасування дозволду на іміграцію, рішення залишено в силі Восьмим апеляційним адміністративним судом та набрало законної сили. Крім того просив суд звернути увагу, на міцні соціальні зв`язки позивача на території україни, а саме сім`ю, роботу наявність власності.

позивач підтримав свого представника, просив позов задовольнити і врахувати наявність у нього сім`ї:

представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. Додатково, просив суд врахувати, що позивач як іноземець має не лише права а і обов`язки, тому мав слідкувати щодо наявності у нього дійсних документів, які б надали йому можливість вчасно покинути територію України виконуючи рішення про повернення.

Заслухавши пояснення учасників адміністративного процесу, наведені ними підстави та заперечення щодо звалених вимог, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України та Законом України «Про імміграцію», який визначає порядок набуття іноземцем право на імміграцію в Україну.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" ( далі по тексту - Закон № 3773-VI).

Згідно пункту 14 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно частини 3 статті 3 вказаного Закону зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 23 Закону № 3773-VI передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Як з`ясовано судом та підтверджується долученим до справи доказами, 19 лютого 2024 року заступником начальника управління - начальником відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УМКПНМР ГУ ДМС ОСОБА_6 , затвердженим першим заступником начальника ГУ ДМС у Закарпатській області ОСОБА_7 , прийнято рішення №1 про примусове видворення з України гр. Пакистану ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виходячи зі змісту оспорюваного рішення встановлено, 19 лютого 2024 року працівниками УПП у Закарпатській області виявлено громадянина Пакистану ОСОБА_1 , який перебуває на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме після скасування дозволу на імміграцію, вчасно не покинув територію України у встановлений Законодавством строк.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства,

- якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України;

- або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове поверненні

або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

За положеннями цієї статті іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, тобто відносно яких приймається рішення про примусове видворення забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років.

Хассан Ахмад не вчиняв дій, що перераховані у цій статті та відносно нього не приймалось рішення про його примусове повернення із наданням строку добровільного виконання цього рішення в порядку ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», протилежного суду не доведено.

Примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обов`язкові обставини, а саме прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення. Обов`язковість попереднього прийняття уповноваженим органом державної влади України рішення про примусове повернення має на меті, зокрема, надання особі, щодо якої таке прийнято, строку та можливості добровільно покинути територію України, отримання належного роз`яснення правових наслідків невиконання рішення про примусове повернення, А факт ухилення від виїзду після прийняття цього рішення може бути встановлено та підтверджено лише після закінчення строку, наданого іноземцю чи особі без громадянства на примусове повернення.

Статтею 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. Строк здійснення процедури добровільного повернення не повинен перевищувати 60 днів.

Статтею 26 цього закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято.

У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

З метою контролю за виконанням іноземцем та особою без громадянства рішення про примусове повернення службові особи органу охорони державного кордону чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, можуть супроводжувати такого іноземця та особу без громадянства по території України.

У разі прийняття рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, таким особам у паспортному документі проставляється відмітка про скасування візи, вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні, та вживаються заходи для скорочення строку тимчасового перебування на території України, скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні або скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні.

Відповідно до положень ст.13 Закону України «Про імміграцію» особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, повинна виїхати з України протягом строку, визначеного рішенням про примусове повернення.

Якщо за цей час особа не виїхала з України і не оскаржила до суду рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, вона підлягає примусовому видворенню в порядку, передбаченому законом України.

Якщо особа оскаржила до суду рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, виконання рішення про її примусове повернення призупиняється до набрання рішенням суду законної сили.

У разі визнання судом протиправним та скасування рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції1), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції', громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання дозвіл на імміграцію вважається чинним та є підставою для звернення за отриманням посвідки на постійне проживання у порядку обміну.

Як було встановлено судом, рішення про примусове повернення ОСОБА_1 не приймалось, строк протягом якого останній мав покинтуи територію України, було встановлено в рішенні про скасування дозволу на іміграцію № 7 від 30.11.2022 року, цей строк становив місяць з моменту отримання копії вказаного рішення.

Разом з тим, позивач оскаржив вказане рішення в судовом порядку.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про скасування дозволу наімінрацію було відмовлено і постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року було відмовлено у задоволенні апеляційної скарги позивача та залишено без змін рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 року.

На час прийняття оскаржуваного рішення №1 від 19 лютого 2024 року про примусове видворення попереднє рішення Відповідача за №7 від 30 листопада 2022 року не набрало законної сили, перебувало у стадії судового оскарження.

Спірне рішення було прийнято через п`ять днів після скасування Верховним судом постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року та рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 року та справа направлена на новий рогляд.

Тобто станом на день прийняття рішення № 1 від 19 лютого 2024 року та станом на день подання вказаного позову процедура оскарження рішення Відповідача за №7 від 30 листопада 2022 року ще тривала.

Крім того суд враховує, що на час ухвалення апеляційним адміністративним судом постанови 16 листопада 2023 року гр. ОСОБА_4 був документований паспортом гр.Пакистану НОМЕР_2 , термін дії якого був з 08.05.2018 по 07.05.2023 року, тобто самостійно покинути територію України позивач можливості не мав через відсутність діючого паспорта.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з повномаштабним вторгненням РФ та введенням воєнного стану, оформлення та доставка паспортів з Пакістану було призупинено та відновлено лише напочатку 2024 року.

З цих підстав суд відхиляє, доводи представника відповідача, про обов`язок позивача завчасно перейнятись терміном дійсності свого паспорту, оскільки воєнний стан в Україні було введено в лютому 2022 року, тобто задовго до скасування позивачу дозволу на іміграцію, на той момент він мав діючий паспорт, а тому суд враховує, що позивач не міг знати та передбачати введення воєнного стану, скасування дозволу на імміграцію, припинення роботи посольства та видачі паспортів. При цьому суд враховує, що позивачем вживались заходи для виготовлення документів, що підтверджується матеріалами справи, після відновлення роботи посольства щодо видачі паспортів, Хассан ахмад отримав новий паспорт.

Таким чином, оцінюючи підстави прийняття 19 лютого 2024 року рішення про примусове видворення з України громадянина Ісламської республіки ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що суб`єктом владних повноважень у вказаному рішенні не наведено обставин та мотивів з яких останній виходив приймаючи рішення про примусове видворення з України іноземного громадянина, оскаржуване рішення органу міграційної служби прийняте без дотримання вимог статей 26 та 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 13 Закону України «Про іміграцію».

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача, тоді як дане спростування, відповідно до статті 77 КАС України, покладено на відповідача. У зв`язку з чим суд приймає до уваги доводи позивача і виходить з того, що відповідач не вмотивував своє рішення про примусове видворення з України громадянина іноземної держави з врахуванням обізнанності відповідача про наясність судового провадження про оскарження рішення про скасування дозволу на іміграцію станом на день прийняття спірного рішення.

Крім того Відповідач залишив поза увагою й те, що позивач є одружений та виховує двох спільних дітей, має постійне місце проживання та роботу на території України тобто міцні соціальні зв`язки, а відтак відстоює своє право залишитись із своєю сім`єю на території України, шляхом оскарження рішення про скасування йому дозволу на імміграцію в Україну, що становить аспект права на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого ст.8 Конвенції.

При цьому, суд приймає до уваги, що станом на день ухвалення рішення, за повідомленням представника позивача, що не було спростовано пердставником відповідача, Восьмим апеляційним судом залишено в силі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.06.2024 року про визнання протиправним та скасування рішення про скасування дозволу на іміграцію.

Разом з тим, для суду це не є вирішальним, оскільки судом розглядалось питання правомірності, обгрунтованості та підставності вказаного спірного рішення саме на момент його прийняття.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 19 Конституції України, статями 1, 3, 4, 9, 15, 23, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статями 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 139, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби Закарпатській області №1 від 19 лютого 2024 року про примусове видворення і з України гр. Ісламської респубілки Пакистан Хассан Ахмад ОСОБА_8 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Дегтяренко К.С.