Справа № 120/8955/24
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 жовтня 2024 р. Справа № 120/8955/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач 2) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення відповідача №21 від 12.04.2024.

Ухвалою від 11.07.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк представником ГУ ПФУ у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що виплата довічного утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розмірі законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника у випадку призначення такої виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

За матеріалами електронної пенсійної справи померлому ОСОБА_2 призначено довічне грошове утримання згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, на переконання представника відповідача 1 підстави для переведення позивача на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» відсутні.

Відповідач 2 правом на подання відзиву не скористався, хоча про розгляд справи був повідомлений завчасно та належним чином за допомогою підсистеми "Елестронний суд".

З огляду на викладене, а також керуючись положеннями ч. 6 ст. 162 КАС України, на думку суду, наявні підстави для вирішення даної справи за наявними у ній матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач є дружиною померлого ОСОБА_2 , який з 01.08.2006 перебував у відставці та отримував довічне грошове утримання судді у відставці, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 24.08.1966 серії НОМЕР_1 , свідоцтвом про смерть від 12.09.2023 серії НОМЕР_2 та Наказом Вищого господарського суду України від 01.08.2006 №522-к.

Позивач перебуває на пенсійному обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV.

05.04.2024 позивач звернулась до відповідача 2 із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника в розмірі 70 % від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 без обмеження її граничним розміром.

З урахуванням принципу екстериторіальності заява позивача була передана на розгляд ГУ ПФУ у Вінницький області. За наслідками розгляду вказаної заяви, відповідач 1 прийняв рішення №21 від 12.04.2024 про відмову в задоволенні заяви позивача у зв`язку з відсутністю законних підстав. Зокрема, у вказаному рішенні відповідач 1 констатував, що за матеріалами електронної пенсійної справи померлому годувальнику ОСОБА_2 було призначено довічне грошове утримання згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та сформував висновк про відсутність підстав для переведення позивача на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України "Про державну службу".

Незгода позивача з прийнятим рішенням зумовило її звернення до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірним у даній справі є правомірність дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а саме судді у відставці, відповідно до статті 37 Закону №3723-XII в розмірі 70% суми суддівської винагороди, вказаної у довідці Вищого господарського суду України №09.01-27/24 від 14.01.2020.

Відповідно до частини 1 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI), судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до частини 2 статті 138 вищевказаного закону суддя, який не досяг пенсійного віку, отримує щомісячне довічне утримання. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на отримання щомісячного грошового утримання чи за його вибором призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону №3723-XII.

У лютому 2015 року вступив в законну силу Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12 лютого 2015 року, розділ 10 якого визначав статус судді у відставці.

Згідно статей 141-142 цього Закону суддя у відставці також мав право на призначення йому пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII, або за його вибором право на отримання щомісячного довічного утримання.

Аналогічним чином визначав право судді у відставці на пенсійне забезпечення, а також права утриманців померлого судді у відставці на отримання пенсії на випадок втрати годувальника Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року, яким було змінено назву статті 37 Закону України «Про державну службу» на нову назву «Пенсійне забезпечення державних службовців».

В подальшому, Закон № 3723-XII втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі - Закон №889-VIII) за винятком статті 37 Закону України № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону №889 -VIII.

Згідно із пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону №889 -VIII та Закону № 2453-VI державні службовці, які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах, віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Суд зазначає, що пункт 13 розділу 11 Закону №889-VIII передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог статті 31 Закону №3723-XII зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.

Положення про реалізацію права судді на відставку за нормами Закону № 2453-VI передбачені і пунктом 25 частини другої розділу 12 перехідних положень Закону №1402- VIII.

З 08 червня 2016 року у зв`язку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», визнано неконституційними окремі норми статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Зокрема частиною 4 резолютивної частини Конституційний Суд України вказав наступний порядок виконання рішення: частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 31 травня 2021 року у справі № 569/10026/16-а, від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20, від 25 травня 2022 року у справі № 409/2218/17.

Крім того, Верховний Суд, зокрема у постанові від 09 листопада 2018 року у справі №236/3193/16-а наголосив на наявності права утриманців судді, що перебував у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ та вказав, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою статті 37 Закону № 3723-ХІІ, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом. Дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника. За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Таким чином, враховуючи передбачену Законом №2453-VI наявність у ОСОБА_2 права на отримання пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону №3723-XII, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для призначення позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ за її вибором.

З огляду на викладене, оскаржуване у даній справі рішення про відмову в переведенні позивача на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону №3723-XII є протиправним та підлягає скасуванню.

Поряд із цим, аналізуючи доводи стосовно обрання позивачем правильної базової величини для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а саме судді, що перебував у відставці, суд зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), відповідно до статті 1 якого пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Суд звертає увагу, що Законом № 1058 передбачено загальний підхід для обчислення усіх видів пенсій з базової величини - пенсії за віком, порядок обчислення якої унормовано у статті 27 цього Закону.

Крім того, частиною 1 статті 37 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Таким чином, враховуючи положення цієї статті суд зазначає, що розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначається в залежності від розміру пенсії померлого годувальника.

Отже, незалежно від того, отримувала особа пенсію за віком чи ні, усі пенсії, в тому числі і пенсія у зв`язку з втратою годувальника, обчислюються з однакової базової величини - пенсії за віком.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі №236/3193/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №667/1568/16, від 15 січня 2020 року у справі №592/7939/16-а, від 28 квітня 2020 року у справі №635/4299/17.

Крім того, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20 також вказав, що не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника та обставина, що суддя у відставці не отримував пенсії за віком, а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці.

Разом з тим, враховуючи наявність у позивача у цій справі права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ, щодо обрання правильної базової величини для визначення розміру пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 37 Закону №3727-ХІІ пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

У статті 37-1 Закону № 3727-ХІІ було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Закон № 2453-VI не визначав і не визначає на момент розгляду справи особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті.

Водночас Законом № 3727-ХІІ передбачались особливості пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні особи, яка отримувала пенсію за цим Законом.

Положеннями статті 37 Закону № 3727-ХІІ було передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини п`ятої цієї статті, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на вказаних умовах мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом.

Проте, суд зазначає, що Закон №1058-IV, який передбачає можливість призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та її розміри, не визначає порядок розрахунку пенсії за віком померлого годувальника, якщо він мав право на таку пенсію, зокрема, за Законом № 3723-ХІІ.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20, у подібних правовідносинах, враховуючи положення законів №1058-IV та № 3723-ХІІ в сукупності, дійшов висновку, що частину 1 статті 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:

(1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, або

(2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003.

Аналогічні за змістом висновки також відображені в постанові Верховного Суду від 07.11.2023 по справ №420/9478/21.

З огляду на викладене, підстави для обрахунку позивачу розміру пенсії по втраті годувальника виходячи із 70% від суддівської винагороди діючого судді (заробітку померлого чоловіка, ОСОБА_2 , який зазначений у довідці від 14.01.2020 №09.01-27/40), на переконання суду, відсутні.

Втім, варто зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Суд зазначає, що вибір заявника (там, де він є) є вирішальним і тоді, коли йдеться про обчислення розміру пенсії. Однак цей вибір є ілюзорним, коли особа не обізнана про свої права та альтернативи.

Відповідно до п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1) при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії.

Отже, саме Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір.

Належне виконання цього обов`язку передбачає надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які заявник має право.

З огляду на зазначене, пенсійний орган повинен був роз`яснити позивачу можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058-ІV, так і за Законом №3723-ХІІ.

Доказів того, що відповідачем роз`яснювалась позивачу можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії годувальника як за Законом №1058-ІV, так і за Законом №3723-ХІІ матеріали справи не містять

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини справи, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняти рішення про призначення позивачу пенсії по втраті годувальника з 05.04.2024, врахувавши при цьому право останньої на отримання інформації про умови призначення усіх видів пенсій, на які вона має право та роз`яснення можливості оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058-IV, так і за Законом №3723-ХІІ.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Як слідує із матеріалів справи, при зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн.

При цьому, оскільки позов містив декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №21 від 12.04.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника відповідно з 05.04.2024, врахувавши при цьому право останньої на отримання інформації про умови призначення усіх видів пенсій, на які вона має право та роз`яснення можливості оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, так і за Законом України "Про державну службу" №3723-ХІІ.

В задоволенні решти вимог позову, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, )

Відповідач 2: Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна