Справа № 280/5675/24
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

11 жовтня 2024 року Справа № 280/5675/24 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мінаєвої К.В.,

за участю секретаря судового засідання Шаповалової А.С.,

позивача не з`явився,

представника відповідача Прибиток Н.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження клопотання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про закриття провадження у справі

за позовом ОСОБА_1

до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення відшкодування за затримку розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати на користь позивача грошового забезпечення за час простою державної установи «Веселівський виправний центр (№8)», за період з 01.07.2022 по дату звільнення 23.09.2022, ненарахуванні та непроведенні повного розрахунку при звільненні;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 01.07.2022 по 23.09.2022, у розмірі 9175,84 гривень (дев`ять тисяч сто сімдесят п`ять гривень 84 копійок) та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4 329,67 гривень (чотири тисячі триста двадцять дев`ять гривень 67 копійок);

3) стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 72030,00 гривень (сімдесят дві тисячі тридцять гривень).

Крім того просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн; інші судові витрати, не зазначені у прохальній частині позову, покласти на відповідача.

Позовна заява та додатки до неї сформовані в підсистемі «Електронний суд» та подані у формі електронного документа представником позивача адвокатом Шубіним О.П., який діє на підставі ордеру серії АР №1182699 від 17.06.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом від №13/OC-22 від 11.02.2022 ОСОБА_1 було прийнято на роботу до державної установи «Веселівський виправний центр (№ 8)» на посаду провідного фахівця з режиму секретності групи режимно-секретної роботи. З 14.05.2022 року до закінчення дії воєнного стану у державній установі «Веселівський виправний центр (№8)» оголошено простій. Наказом №113/ОС-22 від 23.09.2022 державної установи «Веселівський виправний центр (№ 8)», позивача було звільнено з посади провідного фахівця з режиму секретності групи режимно-секретної роботи з 23.09.2022 за угодою сторін. Наказом Міністерства юстиції України від 22.06.2022 №1347/7 державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)» надано повноваження розпорядника бюджетних коштів державної установи «Веселівський виправний центр №8» в частині проведення оплати праці, проте, починаючи з 01.07.2022 року по день звільнення позивача (23.09.2022), виплата грошового забезпечення та заробітної плати співробітникам виправного центру не проводилась внаслідок чого утворилася заборгованість за вказаний період. Починаючи з липня 2022 року і до теперішнього часу, керівництво державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» не виходить на зв`язок із державною установою «Дніпровська виправна колонія (№89)», відповідно, фінансування установи не здійснюється. Враховуючи те, що ДУ "Веселівський виправний центр (№8)" підпорядковується Південно-Східному Міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, позивач вважає, що має право на нарахування та виплату заробітної плати за час простою державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» у період з 01.07.2022 по день звільнення 23.09.2022, та виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, а також стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

ІІ. Виклад позицій учасників справи та документів, що надійшли до суду.

04.07.2024 надійшло клопотання представника відповідача (вх.№31115) про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства). В обґрунтування клопотання зазначено, що відповідно до наказу державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» ОСОБА_1 була звільнена з посади провідного фахівця з режиму секретності групи режимно-секретної роботи на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, про що зроблено запис в її трудовій книжці. Тобто, ОСОБА_1 під час перебування на вказаній посаді мала статус працівника, який працює за трудовим договором. За даною посадою спеціальне звання особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України не присвоюється. Таким чином, відповідач доходить висновку, що позивач не перебувала на публічній службі, через що даний спір є спором працівника за трудовим договором, про виплату сум, які підлягають виплаті при звільненні з державної установи «Веселівський виправний центр (№8)». Наголошує, що позов не може розглядатись в порядку адміністративного судочинства, оскільки вимоги ОСОБА_1 не стосуються проходження нею публічної служби, а покликані на захист її прав, які виникають із трудових відносин, та повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства.

08.07.2024 до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача (вх.№31559), у яких він зазначає, що Державна установа «Веселівський виправний центр (№ 8)» в якій на посаді провідного фахівця з режиму секретності групи режимно-секретної роботи проходила службу позивач, входить до системи органів і установ виконання покарань, згідно зі статтею 16 Кримінально-виконавчого кодексу України. Посилаючись на положення частин першої-другої статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», представник наголошує, що позивач перебувала на публічній службі у розумінні пункту 17 частини першої статті 4 КАС України. Просить відмовити у задоволенні клопотанні відповідача про закриття провадження.

15.07.2024 судом отриманий відзив на позовну заяву (вх.№32709), у якому вказує, що грошове забезпечення застосовується до осіб рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, а до працівників кримінально-виконавчої служби застосовується оплата праці. Відповідач зауважує, що ОСОБА_1 під час перебування на посаді провідного фахівця з режиму секретності групи режимно-секретної роботи в ДУ «Веселівський виправний центр (№8)» мала статус працівника, який працює за трудовим договором, за даною посадою спеціальне звання особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України не присвоюється. Вказує, що на даний час ДУ «Веселівський виправний центр (№8)» може самостійно здійснювати платежі з рахунка, відкритого в установленому порядку в органах Держказначейства в межах кошторисних призначень, тому може виступати відповідачем у спірних відносинах. Підсумовує, що даний спір є спором працівника за трудовим договором, про виплату сум, які підлягають при звільненні з установи саме роботодавцем, а не Міжрегіональним управлінням. Додатково звертає увагу, що відповідно до норм частини четвертої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Оскільки с.Озерне Мелітопольського району Запорізької області, де розмішена ДУ «Веселівський виправний центр (№8)» з 26.02.2022 належить до території можливих бойових дій, тому внаслідок бойових дій у період з 01.07.2022 по 23.09.2022 строк виплати заробітної плати позивачу правомірно міг бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

15.07.2024 до суду також надійшла відповідь на відзив (вх.№32769), у якій представник позивача зазначає, що на позивача не може покладатися відповідальність за некоректне формулювання наказу від 23.09.2022 №113ОС-22 про її звільнення (як зазначено у відзиві), так як за правильність його складення має нести відповідальність державна установа яка його прийняла і яка є підконтрольною відповідачеві, однак це не є вирішальним значенням у визначенні підвідомчості даного спору. Вказує, що на момент подання позову йому не було відомо про наявність кошторису на 2024 рік, Плану асигнувань загального фонду бюджету на 2024 рік, наказу №690/к від 06.05.2024 про призначення керівника, тому не заперечує проти залучення до участі у справі у якості співвідповідача Державну установу «Веселівський виправний центр (№8)».

22.07.2024 судом отримані пояснення на відповідь на відзив (вх.№33890), у яких відповідач зазначає, що доказів проходження позивачем публічної служби (проходження конкурсу, складання присяги службовця, присвоєння рангу або звання особи рядового начальницького складу, розміщення декларації) сторона позивача до суду не надає. При цьому наданий наказ виправного центру про звільнення позивача чітко вказує, що позивача було звільнено за нормами Кодексу законів про працю України, а не за нормами законів України «Про державну службу», «Про Національну поліції», «Про Державну кримінально-виконавчу службу України». Відповідач наполягає, що виправний центр у спірних правовідносинах має виступати не як суб`єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах, а тому такий спір підсудний загальним судам та вирішується за правилами цивільного судочинства.

01.08.2024 до суду надійшли додаткові пояснення (вх.№35791), у яких представник позивача, посилаючись на правові висновки Верховного Суду у справах №264/2058/17 та №638/3650/18, зазначає, що у таких вже була висловлена позиція щодо розгляду аналогічних спорів у порядку адміністративного судочинства. Водночас вважає, що правова позиція Великої Палати, висловлена у постанові від 27.02.2019 у справі № 815/6096/17 стосується застосування положень Закону України «Про освіту» та чи носять трудові відносини працівників освіти публічно-правовий характер, тому такі спірні правовідносини не є аналогічними до тих, що є у даній справі, відтак означена правова позиція не підлягає застосуванню. Просить відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

09.08.2024 судом отримані додаткові пояснення відповідача, надані на виконання ухвали суду від 29.07.2024 (вх.№37123), у яких зазначено, що Міністерство юстиції України не приймало рішення про встановлення граничного звання по посаді провідного фахівця з режиму секретності, як і іншому персоналу установи, який не має спеціального звання осіб рядового і начальницького складу. Відомості з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування свідчать про відсутність подання ОСОБА_1 декларацій відповідно до норм зазначеного закону. Довідка начальника сектору режимно-секретної роботи Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 31.07.2024 про те, що відповідно до норм Закону України «Про державну таємницю» при призначенні ОСОБА_1 на посаду провідного фахівця з режиму секретності групи режимно-секретної роботи державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» не проходила процедуру погодженні із Міжрегіональним управлінням. Відомості про погодження такого призначення на посаду ОСОБА_1 органами Служби безпеки України в міжрегіональному управлінні відсутні. Надає лист ДУ «Веселівський виправний центр (№8)» від 01.08.2024 №97, за змістом якого керівництво установи на даний час не може встановити, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з установою тільки за записом в її трудовій книжці відповідно до наданої ксерокопії до позовної заяви. Також у листі зазначено, що конкурс на зайняття вакантної посади позивач не проходила, присягу державного службовця не складала та ранг державного службовця їй не присвоювався, оскільки дія закону України «Про державну службу» на жодного працівника, який працює на посадах в державній установі «Веселівський виправний центр (№8)» не поширюється. У листі наведений також принцип нарахування заробітної плати фахівцям установи, який є відмінним від принципу нарахування заробітної плати державним службовцям відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про державну службу», яким тарифний розряд державним службовцям за законом не встановлюється. Доступ до відомостей про ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у Міжрегіонального управління відсутній, оскільки ОСОБА_1 не займала посад в штаті Міжрегіонального управління. Зазначає про віднесення до публічної служби тільки служби того персоналу установ виконання покарань в Державній кримінально-виконавчі службі України, який має звання осіб рядового і начальницького складу. Посад державної служби у всіх установах виконання покарань України не існує з 2016 року через набрання чинності у 2016 року нової редакції Закону України «Про державну службу». ДУ «Веселівський виправний центр (№8)» не виконує функції, які визначені статтями 7, 9 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» для центрального або територіального органу влади.

07.10.2024 від відповідача надійшли докази направлення позивачу листа від 05.08.2024 № 8782/12-2024 разом з копіями доданих до нього документів, що надсилались суду на виконання ухвали від 29.07.2024 (вх.№46377), а також заява про участь представника у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

10.10.2024 судом отримані заперечення представника позивача (вх.№46916) на клопотання про закриття провадження у справі, у яких наголошено, що займана позивачем посада провідного фахівця з режиму секретності групи режимно-секретної роботи має ознаки понять «державна служба», «державний службовець». Вказує, що державна установа «Веселівський виправний центр (№ 8)», в якій працювала позивач, входить до системи органів і установ виконання покарань, згідно ст. 16 Кримінально-виконавчого кодексу України, та працюючи на посаді, позивач здійснювала функції з реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань, що є однією з характеризуючих ознак поняття «державна служба». Також зазначає, що підставою звернення позивача до суду є бездіяльність (неналежне виконання своїх функцій) відповідача як суб`єкта владних повноважень - органу державної влади, який утворений для реалізації повноважень Міністерства юстиції України на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць, яка має наслідком порушення прав та законних інтересів позивача, що характеризує даний спір як «публічно-правовий» у розумінні п.2 ч.1 ст. 4 КАС України. Просить проводити підготовче судове засідання та судовий розгляд справи без участі позивача та його представника, а також відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 24.06.2024 суд відкрив провадження в адміністративній справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

Ухвалою від 04.07.2024 суд витребував у ОСОБА_1 письмові пояснення, у яких висловити свою позицію щодо клопотання представника Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Ухвалою від 29.07.2024 суд витребував у Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції відомості про те, чи проходила ОСОБА_1 конкурс на заняття вакантної посади (провідний фахівець з режиму секретності групи режимно-секретної роботи), чи складала така особа присягу посадової особи, чи присвоювався їй ранг у межах відповідної категорії посад; інформацію про те, чи віднесена посада ОСОБА_1 (провідний фахівець з режиму секретності групи режимно-секретної роботи) до відповідних категорій посад спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, (із зазначенням правової підстави такого віднесення порядок, положення, розпорядження тощо) на які поширюється дія Закону України «Про державну службу».

Ухвалою від 27.09.2024 суд вирішив призначити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 11.10.2024; зобов`язав Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції надати до суду докази надсилання позивачу копій доказів, наданих до суду на виконання ухвали суду від 29.07.2024 (за вих.№8782/12-2024 від 05.08.2024); зобов`язав ОСОБА_1 викласти письмово свою позицію щодо пояснень та доказів, наданих відповідачем на виконання ухвали суду від 29.07.2024 за вих.№8782/12-2024 від 05.08.2024, до 10.10.2024.

Ухвалою від 09.10.2024 суд задовольнив заяву представника Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про участь у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У підготовче судове засідання, призначене на 11.10.2024, позивач або його представник не з`явились, натомість представник відповідача наполягала на задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

11.10.2024 суд оголосив вступну та резолютивну частини ухвали про закриття провадження у справі.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 10.04.2012 за наказом державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» від 11.02.2022 № 13/ОС-22 її було призначено на посаду провідного фахівця з режиму секретності групи режимно-секретної роботи державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» з 14.02.2022 (а.с.13 зворотній бік).

Наказом начальника Веселівського виправного центру (№8) від 23.09.2022 № 113/ОС-22 відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України звільнено ОСОБА_1 , провідного фахівця з режиму секретності групи режимно-секретної робот державної установи «Веселівський виправний центр (№8)», з 23.09.2022 за угодою сторін на підставі її особистої заяви від 22.09.2022 (а.с.15-16).

За змістом довідки ДУ «Веселівський виправний центр (№8)» про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням ОСОБА_1 у період з лютого 2022 року по червень 2022 року нараховувалась заробітна плата (загальна сума 39551,11 грн) (а.с.17).

На адвокатський запит представника позивача листом Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 22.04.2024 № 3.3/958-2024/К-795 роз`яснено, що державна установа «Веселівський виправний центр (№8)» знаходиться на території, яка має статус такої, що тимчасово окупована Російською Федерацією. Починаючи з липня 2022 року і до теперішнього часу, керівництво державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» не виходить на зв`язок із Міжрегіональним управлінням, відповідно, фінансування установи не здійснюється. Міжрегіональне управління позбавлене можливості отримати будь-яку інформацію, необхідну для визначення потреби в фінансуванні на оплату праці державної установи «Веселівський виправний центр (№8)». Виплата заробітної плати неможлива без керівника установи або іншої особи, яка зазначена в картці зі зразками підписів, без надання платіжних відомостей, платіжних інструкцій та реєстрів юридичних та фінансових зобов`язань. Крім того, повідомлено, що виплата додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» проводилася особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які несли службу в органах і установах. У заяві було зазначено, що заявниця працювала на посаді провідного фахівця з режиму секретності. Враховуючи, що посада не відноситься до категорії осіб рядового і начальницького складу, тому виплата додаткової винагороди не передбачалася (а.с.22-23).

Крім того, на заяву позивача від 28.03.2024 листом Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» від 22.04.2024 № 89/4-78 повідомлено, що вона позбавлена можливості отримати будь-яку інформацію, необхідну для визначення потреби в фінансуванні на оплату праці державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» (а.с.24).

На запит представника позивача листом Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 30.05.2024 №6143/3.3-2024 роз`яснено, що проведення розрахунково-платіжних операцій, в тому числі із оплати праці, з липня 2022 року повинно було здійснюватись державною установою «Веселівський виправний центр (№8)» (відповідно до підпункту 23, 24 пункту 9 Положення про державну установу «Веселівський виправний центр (№8)», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 01.10.2021. Проте, керівництво державної установи «Веселівський виправний центр (№8)», починаючи з липня 2022, перестало виходити на зв`язок із Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та на листування через офіційну електронну пошту не відповідало. Відтак Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції було позбавлене можливості отримати будь-яку інформацію, необхідну для визначення потреби в фінансуванні на оплату праці державної установи «Веселівський виправний центр (№8)». Враховуючи зазначене, фінансування державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» з липня 2022 року Міністерством юстиції України не здійснювалося. В зв`язку з призначенням з 8 травня 2024 року начальника державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» на даний час проводяться заходи щодо відновлення функціонування даної установи, в тому числі і в частині відновлення розрахунково-касового обслуговування в Державній казначейській службі України (а.с.27-28).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення за час простою, а також непроведенні повного розрахунку при звільненні, позивач звернулася з цим позовом до суду.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права при вирішенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини п`ятої статті 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 4 КАС України визначено, що:

публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2);

адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ (пункт 3);

суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7);

публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17).

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1); спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. При цьому є недостатнім поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його рішення, дії чи бездіяльність.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2024 у справі № 200/10024/20-а, від 03.10.2024 у справі № 420/8481/24, від 19.09.2024 у справі № 380/6080/20, від 02.09.2024 у справі № 160/9394/24 тощо.

Якщо порушення своїх прав особа бачить у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень, дій чи бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Таким чином, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є не тільки суб`єктний склад правовідносин, а і предмет спору та характер спірних правовідносин.

З матеріалів справи судом встановлено, що з 14.02.2022 ОСОБА_1 була призначена на посаду провідного фахівця з режиму секретності групи режимно-секретної роботи державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» та з 23.09.2022 позивач була звільнена з посади відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України за угодою сторін на підставі її особистої заяви від 22.09.2022. Підставою звернення до суду з позовом про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.07.2022 по 23.09.2022 та компенсації за невикористану відпустку, про стягнення відшкодування за затримку розрахунку при звільненні.

У межах розгляду клопотання відповідача про закриття провадження у справі дослідженню підлягає питання віднесення посади позивача (провідного фахівця з режиму секретності групи режимно-секретної роботи) до посади публічної служби, зміст якої охоплює поняття «державної служби».

Згідно з частиною першою, восьмою статті 14 Закону України від 23.06.2005 № 2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України «Про державну службу». Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом, перебуваючи на посаді провідного фахівця режиму секретності групи режимно-секретної роботи, ОСОБА_1 не була особою рядового і начальницького складу (їй не присвоювались спеціальні звання).

Щодо можливого віднесення її посади до категорії спеціалістів, які не мають спеціальних звань, на яких поширюється дія Закону України «Про державну службу», слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством (частина перша статті).

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (частина друга статті).

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 889-VIII встановлено, що посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Разом з тим, відповідно до пункту 15 частини третьої статті 3 Закону № 889-VIII дія цього Закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами. Тобто, лише та обставина, що ОСОБА_1 працювала у державній установі не може свідчити про віднесення її посади до посад державної служби.

Більш того, враховуючи те, що Законом № 889-VIII прямо передбачено, що дія цього Закону не поширюється на працівників державних установ, а ОСОБА_1 працювала у державній установі, посада позивача не відноситься до категорії спеціалістів, які не мають спеціальних звань, передбаченої частиною першою статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», на яких поширюється дія Закону України «Про державну службу».

У листі ДУ «Веселівський виправний центр (№8)» від 01.08.2024 № 97 зазначено, що дія Закону України «Про державну службу» на жодного працівника, який працює на посадах в державній установі «Веселівський виправний центр (№8)» не поширюється.

У контексті викладеного слід звернути увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 27.02.2019 у справі № 815/6096/17 (К/9901/49528/18) зауважила, що при наданні спору статусу публічно-правового з приводу прийняття громадян на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, необхідно встановити наявність таких підстав: 1) чи проходила особа конкурс на заняття вакантної посади; 2) чи складала така особа присягу посадової особи; 3) чи присвоювався їй ранг у межах відповідної категорії посад.

З наданих до суду доказів, які містяться у матеріалах справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 конкурс на заняття вакантної посади не проходила, присягу державного службовця не складала та ранг державного службовця їй не присвоювався (лист Державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» від 01.08.2024 № 97).

При цьому суд враховує, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 , зроблених за час проходження нею служби у фінансовому управлінні Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області (згодом перейменоване у відділ фінансів Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області), позивач приймала присягу державного службовця (03.12.2012) та на момент подання позовної заяви має 8 ранг державного службовця в межах категорії «В» посад державної служби (01.05.2019). Проте, за час роботи у державній установі «Веселівський виправний центр (№8)» у трудовій книжці містяться записи лише про призначення на посаду та звільнення з неї.

Також, згідно з частиною другою статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» особи, які претендують на службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, до призначення на відповідну посаду подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», та зобов`язані повідомити керівництву органу чи підрозділу, на посаду в якому вони претендують, про працюючих у цьому органі чи підрозділі близьких їм осіб.

Як з`ясовано судом, згідно з даними з Єдиного державного реєстру декларацій (перегляд доступний за посиланням: https://public.nazk.gov.ua/) ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді (перед призначенням, після звільнення) провідного фахівця з режиму секретності групи режимно-секретної роботи державної установи «Веселівський виправний центр (№8)», не подавала декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Крім того, її посада відсутня у переліку, передбаченому частиною першою-третьою статті 45, пунктом 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», тобто позивач не була суб`єктом декларування.

Уваги потребує і питання оплати праці позивача, оскільки у судовому засіданні представник відповідача наголосила на особливостях регулювання оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби, позаяк державні службовці, на відміну від найманих працівників, отримують не заробітну плату, а грошове забезпечення, яке зарплатою не вважається. Так, оплата праці за посадою позивача регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», а також наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2014 № 957/5 «Про впорядкування умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань», приписи яких поширюються, зокрема, на працівників державних установ.

Так, згідно з частинами другою, п`ятою статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено у листі ДУ «Веселівський виправний центр (№8)» від 01.08.2024 № 97, відповідно до штату державної установи «Веселівський виправний центр (№8)», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.07.2018 № 2774/к (зі змінами), передбачено посаду провідного фахівця з режиму секретності групи режимно-секретної роботи, яку віднесено до категорії персоналу «професіонал» з зазначенням тарифного розряду (7-10). Призначення на вищезазначену посаду здійснюється відповідно до Кодексу законів про працю України. Нарахування заробітної плати службовцям і робітникам проводиться згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 № 1298 та наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 № 975/5 «Про впорядкування умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань». Посадовий оклад провідного фахівця з режиму секретності групи режимно-секретної роботи державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» розрахований відповідно до додатку та приміток до додатку 1 Постанови № 1298, виходячи з розміру посадового окладу (тарифної ставки) працівника 1 тарифного розряду 2893 грн помножений на коефіцієнт 1,73 (9 тарифний розряд), що становить 5005,00 грн. Вказаний розмір посадового окладу визначений штатним розписом державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» на 2022 рік щодо посади «провідний фахівець з режиму секретності».

Отже, ОСОБА_1 працювала у державній установі «Веселівський виправний центр (№8)» за трудовим договором у структурі органів кримінально-виконавчої служби та, з урахуванням частини першої статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», її посада належала до категорії працівників, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Стосовно судової практики, на яку звертає увагу представник позивача в обґрунтування позовних вимог та заперечень проти клопотання про закриття провадження у справі, суд вважає посилання на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові № 264/2058/17 таким, що не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах у справі № 280/5675/24, оскільки у вказаній справі суд дійшов висновку про поширення юрисдикції адміністративних судів на розглядуваний спір про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати з огляду на те, що позивач на момент звільнення обіймав посаду яка відносилася до публічної служби. Крім того, за обставинами справи № 264/2058/17 позивач проходив службу в органах кримінально-виконавчої служби та звільнений згідно з наказом управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Донецькій області від 06 вересня 2010 року № 97 о/с за статтею 65 пункт «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, що не є подібним до фактичних обставин розглядуваної справи.

У постанові від 26.02.2020 у справі № 638/3650/18, на яку також посилається представник позивача, Верховний Суд дійшов висновку, що спір у цій справі пов`язаний із проходженням позивачем публічної служби (поновлення на посаді), тому він повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Проте, за обставинами вказаної справи позивач проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)», та був звільнений зі служби в Державній кримінально виконавчій службі України відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 10 частини 1 статті 77 (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення). Відтак, той факт, що позивач у цій справі був державним службовцем і перебував на публічній служб не було спірним.

Крім того, покликання представника позивача на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.08.2018 у справі № 766/10783/16-ц також не можна застосовувати у спірних правовідносинах, позаяк за обставинами вказаної справи позивач з 2013 року перебував у трудових відносинах з Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області, яке є органом, уповноваженим законом на виконання функцій держави з організації та здійснення державного нагляду (контролю) за охороною водних біоресурсів, тобто органом державної влади. При цьому позивач обіймав посаду головного державного інспектора відділу оперативної роботи, відділу охорони водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області. Відтак обставини у вказаній та розглядуваній справі не є подібними, тому висновки суду при розгляді справи до уваги братися не можуть.

Представник позивача також вказує на можливість застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 20.11.2019 у справі № 623/1656/16-ц. Спір у вказаній справі виник з приводу звільнення позивача з публічної служби, вимоги поновити останнього на посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач з 11 грудня 2014 року працював головним спеціалістом відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 та 30 травня 2016 року його звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності працівників згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. При цьому у цій справі судами було встановлено, що під час проходження служби позивачу було присвоєно 15 ранг державної служби, а також прийнято присягу державного службовця, що не є подібним до фактичних обставин справи № 280/5675/24.

Таким чином, наведені представником позивача правові висновки судом не приймаються та відхиляються, оскільки такі були прийняті хоч і у подібних правовідносинах, проте за інших фактичних обставин, а представник не довів їх тотожність, тому вказане не дозволяє аналогічно застосувати ті ж самі положення законодавства, та, відповідно, правові позиції у зазначених вище справах.

З урахуванням викладеного суд звертає увагу, що не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Таким чином помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних та інших справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що посада провідного фахівця з режиму секретності групи режимно-секретної роботи державної установи «Веселівський виправний центр (№8)» не є публічною службою у розумінні пункту 17 статті 4 КАС України, тобто, між позивачем і Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції виник трудовий спір. Як наслідок, на переконання суду, цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що згідно з ухвалою про відкриття провадження у цій справі сторонам була надана можливість повною мірою скористатися своїми процесуальними правами, у тому числі, але не виключно, надати суду відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, пояснення з приводу заявлених позовних вимог. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Разом з тим, з метою вирішення клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд вирішив призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання для розгляду вказаного клопотання. Водночас позивач та її представник не скористались можливістю реалізації свого права на надання пояснень та заперечень проти клопотання відповідача у судовому засіданні.

За таких обставин, у відповідності до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про закриття провадження у справі підлягає задоволенню. Згідно з положеннями пункту 2 частини другої статті 183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, заслухавши думку відповідача у судовому засіданні, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі.

Згідно з частиною першою статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. Відтак, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, суд вважає, що цей спір підлягає розгляду судом загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

VII. Розподіл судових витрат.

За змістом частини другої статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, не стягуються.

Керуючись статтями 183, 238, 241, 243, 248, 256, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження в адміністративній справі №280/5675/24 за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення відшкодування за затримку розрахунку при звільненні.

Роз`яснити позивачу, що на підставі частини другої статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Роз`яснити позивачу про наявність у неї права на звернення із зазначеними позовними вимогами до суду загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідач Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, місцезнаходження: вул. Короленка, буд. 4, м. Дніпро, 49000; .

Ухвала виготовлена у повному обсязі та підписана 14.10.2024.

Суддя К.В.Мінаєва