Справа № 452/3478/23
Суддя: Кущ Т. М.
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 452/3478/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2024 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Роман Л.І.,

за участю:

представника позивача - адвоката Сорокового П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області адміністративну справу за правилами статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за адміністративним позовом ОСОБА_1 в особі його представника - адвоката Сорокового Павла Миколайовича до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та закриття провадження у справі, -

В С Т А Н О В И В:

На підставі частини 3 статті 243 КАС України в судовому засіданні 09 квітня 2024 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

22 серпня 2023 року до канцелярії суду надійшов вищевказаний адміністративний позов ОСОБА_1 , поданий його представником - адвокатом Сороковом П.М., в якому вказано, що 12 червня 2023 року старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко О.В. (далі - інспектор) було винесено постанову серії АА №00009591 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, передбачене ч.2 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 08 травня 2023 року о 17 год. 30 хв. на автомобільній дорозі М-12, 208км+505м в Хмельницькій області допустив рух транспортного засобу «MAN TGS 18.440», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у п.22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, зі змінами та доповненнями (далі - ПДР України), а саме навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 8,747% (1,006 тон) більше ніж при дозволеному максимальному навантажені 11,5 тон.

Позивач зазначив, що він є директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ АГРО ГРУП» (далі - ТзОВ «ВЕСТ АГРО ГРУП»), у власності якого є вищевказаний транспортний засіб. Утім, Державною службою України з безпеки на транспорті не було направлено оскаржувану постанову позивачу та про її існування ОСОБА_1 дізнався лише 10 серпня 2023 року, тобто після відкриття виконавчого провадження №72454652 від 07 серпня 2023 року про примусове виконання вищезгаданої постанови.

Не погоджуючись із постановою про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500 грн., позивач просить скасувати таку постанову як протиправну та закрити провадження у справі, посилаючись на те, що вказана постанова не містить обов`язкових відомостей, а саме у постанові відсутні: марка, модель, державний номерний знак причепу, тип транспортного засобу, повна маса транспортного засобу, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактична міжосьова відстань, фактична шинність (кількість коліс) на вісі, а також допустимі вагові параметри в загальному та по осях для відповідної ділянки дороги; на сертифікованих вагах у пункті завантаження та розвантаження підтверджено відповідність ваги транспортного засобу нормативним ваговим параметрам; фактичні реальні показники зважування зафіксовано у товарно-транспортній накладній, які засвідчені підписами відповідальних осіб; штраф винесено за перевищення вагових параметрів на одиничній осі, що, на думку позивача, ставить під сумнів достовірність проведених відповідачем обчислень; загальна вага транспортного засобу відповідала ваговим параметрам, однак, рідкий вантаж не є стійким під час руху; автоматичне зважувальне обладнання не призначено для зважування рідких вантажів (а.с.1-8).

Ухвалою суду від 25 серпня 2023 року позивачу ОСОБА_1 поновлено пропущений строк для звернення до суду з адміністративним позовом, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд справи по суті на 01 вересня 2023 року за правилами ст.286 КАС України. При цьому, відповідачу Державній службі України з безпеки на транспорті було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, роз`яснено наслідки його неподання та витребувано матеріали, що потягли за собою притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.132-1 КУпАП (а.с.26).

В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався та оголошувалися перерви судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 в судові засідання не з`явився, про дату, час і місце їх проведення був повідомлений належним чином. Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сороковий П.М. в судовому засіданні просив позов задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві, додатково посилався на те, що вантаж, який перевозив позивач - карбамідно-аміачна суміш КАС 32 (Укр), що підтверджується товарно-транспортною накладною, яка відноситься до рідких азотних добрив та є рідким (сипучим) вантажем. Зазначив, що на даний час єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію №02-84-08 (далі - Методика). Однак, вказана Методика не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу в русі (тобто з сипучим вантажем). Таким чином, вважає, що результати даного вимірювання не є достовірними, зважаючи на неможливість встановлення точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним рідким/сипучим вантажем.

Відтак, під час розгляду справи в суді повноважний представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сороковий П.М. підтримав заявлені вимоги по тих самих підставах, які були викладені в адміністративному позові, відповіді на відзив на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях, поданих до суду, надавши судові відповідні усні пояснення, прохав позов задовольнити.

Представник відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті в судові засідання не з`явився, про дату, час і місце їх проведення був повідомлений належним чином (а.с.78,112,118), про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за відсутності представника відповідача не надав.

Разом з тим, представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, у якомузаперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що зміст постанови відображає усі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення, постанова містить усі передбачені нормами ст.283 КУпАП обов`язкові відомості щодо події правопорушення, суб`єкта адміністративної відповідальності, а також інші обов`язкові відомості, визначені ст.283 КУпАП та Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року №1174 (далі - Порядок №1174). Відтак, постанова серії АА №00009591, яка оскаржується, за своїм змістом повністю відповідає вимогам вищезазначених нормативно-правових актів та, на переконання відповідача, ОСОБА_1 правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП (а.с.39-74).

Представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.93-106), відповідач правом подати заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення не скористався.

Під час розгляду справи в суді представником позивача подано додаткові письмові пояснення у справі (а.с.120-126).

Інших заяв та клопотань з процесуальних питань від учасників справи на адресу суду не надходило.

Згідно ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.2 ст.268 КУпАП, дана категорія справ до вичерпаного переліку за якими обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не відноситься, тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Виходячи з положень стст.205,268 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача ОСОБА_1 та представника відповідача, за участі повноважного представника позивача - адвоката Сорокового П.М., на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши як позицію позивача у справі, викладену в позовній заяві, відповіді на відзив, додаткових письмових поясненнях, поданих до суду, так і позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, які мають значення для вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 обіймає посаду директора ТзОВ «ВЕСТ АГРО ГРУП»), у власності якого є транспортний засіб «MAN TGS 18.440», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.17,18).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 08 травня 2023 року о 17 год. 30 хв. на автомобільній дорозі М-12, 208км+505м в Хмельницькій області допустив рух транспортного засобу «MAN TGS 18.440», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у п.22.5 ПДР України, а саме навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 8,747% (1,006 тон) більша ніж при дозволеному максимальному навантажені 11,5 тон.

Дане порушення зафіксовано відповідачем шляхом винесення 12 червня 2023 року інспектором Дорошенко О.В. постанови серії АА №00009591 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП (а.с.13).

Ухвалою суду від 25 серпня 2024 року позивачу ОСОБА_1 поновлено пропущений строк для звернення до суду із адміністративним позовом до Державної служби з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення (а.с.26).

При цьому, право позивача ОСОБА_1 на оскарження рішення відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорт в особі інспектора Дорошенко О.В., котра 12 червня 2023 року винесла постанову серії АА №00009591, та яка згідно змісту п.7 ст.4 КАС України є суб`єктом владних повноважень, уповноважений на прийняття рішення у справі про адміністративне правопорушення, безпосередньо передбачено ст.132-1 КУпАП, та визначено стст.5,6, п.1 ч.1 ст.19 КАС України.

Предметом спору в даній справі є з`ясування правомірності винесення відповідачем рішення в справі про адміністративне правопорушення.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, абз.4 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10 вересня 2014 року №442 утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Пунктом першим Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі - Положення)

визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до п.1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з пп.1 п.4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті.

Відповідно до пп.15,27 п.5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Згідно п.7 Положення Укртрансбезпека для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема: використовувати у своїй діяльності транспортні засоби, спеціалізовані та засоби вимірювальної техніки; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.

Частиною другою статті 29 Закону Ураїни «Про дорожній рух» (далі - Закон) визначено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмірі плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 та п.3 ст.2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 (далі - Порядок №879), габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідальності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрами і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів. При цьому, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Таким чином, відповідач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Отже, положеннями чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст.7 КУпАП).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Як передбачено ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення відповідно до ст.9 КУпАП, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю відповідно до вимог ст.252 КУпАП.

Частинами 2, 3, 4 ст.283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Положеннями ч.2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Окрім того, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону, учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктами 1.1, 1.9 Розділу 1 «Загальні положення» ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватись на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.22.5 ПДР України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів не перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною-22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах- до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно з частиною другою статті 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.

Згідно з п.2 Порядку №1174, автоматичний пункт фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті - комплекс технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу в русі, визначених пунктом 12 цього Порядку, з одночасною його фотозйомкою, відеозаписом (за наявністю) та ідентифікацією за державним реєстраційним номером.

Відповідно до п.12 цього Порядку №1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/ або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.

Відповідно до п.17 Порядку №1174 у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

Зважаючи на викладене суд звертає увагу, що в оскаржуваній постанові серії АА №00009591 від 12 червня 2023 року відсутні відомості про марку, модель, державний номерний знак причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв, категорію транспортного засобу, ширину, висоту, довжину тощо. В оскаржуваній постанові, в порушення п.12 Порядку, не міститься інформація про тип транспортного засобу, що ставить під сумнів врахування вказаного критерію при встановлені факту перевищення вагових норм, що впливає на визначення відсотку та маси перевищення нормативних параметрів і як наслідок розміру штрафу при притягненні особи до відповідальності.

При фіксації транспортного засобу «MAN TGS 18.440», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , було зафіксовано лише його державний номер та його загальну вагу на рівні 37723 кг, при тому, що зазначений транспортний засіб є тягачем та не може перевозити вантаж без напівпричепу. Однак у постанові не ідентифіковано другий транспортний засіб - напівпричіп та не встановлено відстань між осями як самого тягача так і напівпричепу одночасно в русі.

Таким чином, відповідач притягуючи до відповідальності позивача та виносячи постанову серії АА №00009591 від 12 червня 2023 року, не встановив ні марки, ні моделі, ні державного реєстраційного номерного знаку напівпричепу, ні відстань між осями, ні навантаження на вісь та інформації про тип транспортного засобу. Вказані недоліки ставлять під сумнів факт врахуванням відповідачем всіх критеріїв при

встановленні факту перевищення встановлених законодавством вагових норм, що дає підстави вважати, що вина позивача не доведена відповідними належними доказами.

Із фотографій транспортного засобу, наданих відповідачем до відзиву на позовну заяву, судом встановлено, що рухався сідловий тягач із напівпричепом-цистерною, що також підтверджується товарно-транспортною накладною № від 08 травня 2023 року, який перевозив подільний рідкий (рухомий) вантаж - карбамідно-аміачну суміш КАС 32 (Укр), яка відноситься до рідких азотних добрив, є рідким (сипучим) вантажем та може переміщуватися по всім осям транспортного засобу під час руху. А тому проведення зважування у русі, шляхом поосьового зважування, без дотримання часу, необхідного для врівноваження рідкого (подільного) вантажу, на переконання суду, не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу, адже це не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зміщення центру ваги під час нахилу тягача при заїзді на ваги, тоді як вантаж, в силу своїх рідких властивостей, легко деформується та вільно переміщується під дією мінімальних сил.

У силу п.4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізником Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у п.22.5 ПДР України, на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують відповідні параметри, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

Таким чином, правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними:

- перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі;

- перевезення подільного вантажу не допускається взагалі.

У свою чергу, ч.2 ст.132-1 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу. Примітка. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що для настання відповідальності за вказаною нормою необхідним є встановлення факту перевезення вантажу без відповідного дозволу.

Транспортний засіб позивача перевозив карбамідно-аміачну суміш КАС 32 (Укр), яка за своїми характеристиками є подільним вантажем (може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодження його властивостей), тому перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, відповідно до п.22.5 ПДР України заборонено.

Головна мета такої заборони - збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Унаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.

Отже, чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу.

Враховуючи зазначене, заборона руху транспортних засобів з перевищенням вагових параметрів при перевезенні подільного вантажу унеможливлює отримання перевізником дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

З огляду на відсутність на законодавчому рівні можливості отримання особою дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, на особу не може бути накладений штраф відповідно до ч.2 ст.132-1 КУпАП за відсутність такого дозволу.

У такому випадку має бути застосована відповідальність у виді нарахування посадовою особою Укртрансбезпеки плати за проїзд, відповідно до Порядку №879.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №814/1460/16.

Разом з тим, відповідачем в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення за допомогою технічного засобу серійний номер-WIM 23, Q-freeHI-TRACTMU4 WIM, зав. №10028, однак останнім не надано жодних доказів підтвердження того, що даний габаритно-ваговий комплекс призначено для зважування рідких продуктів.

Єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише вищенаведена Методика, яка не розповсюджується на транспортні засоби із рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі.

Зазначене свідчить про відсутність вимог щодо нормативів навантаження транспортних засобів з відповідним видом вантажу, та, відповідно, про неможливість встановлення факту порушення вагових параметрів.

Із огляду на викладене, суд зазначає, що при здійсненні зважування транспортного засобу позивача з рідким (сипучим) вантажем, що змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу в русі, та, відповідно впливає на результати вимірювання, такі показники не можна вважати правомірними, бо свідчить про неможливість встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну із осей транспортного засобу з відповідним рідким вантажем.

Отже, висновок відповідача щодо перевищення транспортним засобом позивача нормативних параметрів, зазначених п.22.5 ПДР України, є необґрунтованим та недоведеним.

Крім того, слід зауважити, що постанова серії АА №00009591 від 12 червня 2023 року була винесена інспектором на підставі даних технічного засобу WIM 23, Q-freeHITRACTMU4 WIM, зав. №10028, одержаних 08 травня 2023 рок о 17 год. 30 хв. за адресою - автодорога М-12, 208км+505м у Хмельницькій області, яким зафіксовано наступні параметри транспортного засобу: кількість вісей - 5; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1-2 - 3600мм, 2-3 - 4820мм, 3-4 - 1270мм, 4-5 - 1320мм; навантаження на вісь 1 - 7888кг, 2 - 14888кг, 3 - 5046кг, 4 - 5028кг, 5 - 4873кг, загальна маса - 37723кг.

Також, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення згідно постанови серії АА №00009576 від 12 червня 2023 року на підставі даних технічного засобу WIM 55, 055*033, одержаних раніше, а саме, 08 травня 2023 року о 12 год. 58 хв. за адресою - автодорога М-30, 440км+527м у Вінницькій області, в якій зафіксовано наступні параметри транспортного засобу: кількість вісей - 5; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1-2 - 3670мм, 2-3 - 4870мм, 3-4 - 1300мм, 4-5 - 1350мм; навантаження на вісь 1 - 8783кг, 2 - 17111кг, 3 - 5423кг, 4 - 5311кг, 5 - 4976кг, загальна маса - 41604кг.

Як встановлено із даних постанов, за один день - 08 травня 2023 року, протягом незначного проміжку часу, а саме із різницею у 4 год. 32 хв., автоматичними пунктами фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб «MAN TGS 18.440», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у п.22.5 ПДР України.

Згідно товарно-транспортної накладної № від 08 травня 2023 року та видаткової накладної №ОБ/23/152- від 08 травня 2023 року, саме 08 травня 2023 року позивач перевозив один і той самий вантаж - карбамідно-аміачна суміш КАС 32 (Укр).

Відтак, в обох постановах (серії АА №00009591 від 12 червня 2023 року та серії АА №00009576 від 12 червня 2023 року) містяться різні дані виміряних автоматичними пунктами контролю вагових норм та параметрів навантаження на осі одного і того ж транспортного засобу («MAN TGS 18.440», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ), який перевозив в обох випадках один і той самий вантаж, що ставить під сумнів справність та належний технічний стан технічних засобів, якими в автоматичному режимі було зафіксовано правопорушення.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим стст.283,284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

З п.1 ст.247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Приписами чч.1,2 ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною першою статті 74 КАС України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у справі № 686/16535/16-а від 17 жовтня 2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У статті 255 КУпАП зазначається, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В межах розгляду даної справи суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятої постанови, виходячи з вищенаведених підстав. Сама ж по собі наявність такої постанови не підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Таким чином, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а тому недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Тому, за таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП, на переконання суду, є недоведеним.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву буз задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд, у відповідності до положень статті 286 КАС України, перевіривши законність і обґрунтованість постанови, винесеної відповідачем, вважає наявними підстави для скасування такої постанови серії АА №00009591 від 12 червня 2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП як незаконної та закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с.9).

Таким чином, враховуючи те, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. на користь позивача.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 157 КАС України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись стст.9,77,241-246,250,255,286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, серії АА №00009591 від 12 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.132-1 КУпАП, і накладення штрафу в розмірі 8500 (восьми тисяч п`ятисот) гривень 00 копійок, - визнати протиправною та скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.132-1 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073 (однієї тисячі сімдесяти трьох) гривень 60 (шістдесяти) копійок.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 січня 2024 року щодо зупинення стягнення у виконавчому провадженні №72454652 від 07 серпня 2023 року за примусовим виконанням постанови серії АА №00009591 від 12 червня 2023 року, винесеної Державною службою України з безпеки на транспорті, про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17000 грн. 00 коп., на користь держави, до набрання рішенням суду по справі №452/3478/23 законної сили, - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.М. Кущ