Справа № 460/5349/20
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 р. Справа № 460/5349/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2023, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., м. Харків, по справі № 460/5349/20

за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба

до ОСОБА_1

про відшкодування витрат,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківський національний університет повітряних сил імені Івана Кожедуба звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у сумі 53412,63грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач проходив навчання та службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба. Контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба і відповідачем достроково розірваний та відповідач в виключений із списків особового складу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, що є підставою для стягнення витрат на його утримання.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з гр. ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба (м. Харків, вул. Сумська, 77/79, ) суму у розмірі 53412 (п?ятдесят три тисячі чотириста дванадцять) грн 63 коп. на відшкодування витрат, пов?язаних з його утриманням під час навчання.

Відповідач, ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року по справі 460/5349/20 скасувати в частині стягнення з позивача на користь Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба витрат по грошовому забезпеченню в сумі 11820,05 грн. та в задоволенні наведеної частини позовних вимог відмовити; стягнути з позивача судові витрати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що грошове забезпечення за своїм змістом є винагородою за державну службу особливого характеру, і виплата грошового забезпечення є мінімальною державною гарантією в оплаті праці, гарантією соціального захисту військовослужбовця. Отже, оскільки навчання курсанта є військовою службою і не виключає виконання під час навчання завдань військової служби, грошове забезпечення військовослужбовця не відноситься до витрат, пов?язаних із утриманням курсанта у навчальному закладі, а є видатками у сфері соціального забезпечення військовослужбовця, виплаченими за період військової служби.

Позивач направив до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив суд відмовити апелянту (відповідачу) у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що відшкодування витрат пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі було попередньо передбачено умовами контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України в разі дострокового розірвання, укладеного між Міністерством оборони України (в особі начальника Університету) і Відповідачем. Тобто, Відповідач, підписавши вищезазначений контракт, взяв на себе дані зобов`язання щодо відшкодування витрат (коштів) Державі в разі дострокового розірвання контракту та був заздалегідь проінформований щодо цього питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідач проходив військову службу (навчання) у Військовому коледжі сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з 09.08.2018 по 16.06.2020 на посаді курсанта.

Як свідчать матеріали справи, 09.08.2018 року між Міністерством оборони України в особі начальника Військового коледжу сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба та відповідачем укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (а.с.6).

За змістом контракту відповідач добровільно бере на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу, у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу».

Відповідно до витягу з наказу начальника Військового коледжу сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба (по стройовій частині) від 15.06.2020 №126 солдата ОСОБА_1 , курсанта 126 ВК навчальної групи 2-го курсу Військового коледжу сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил, відповідно до підпункту 3.2 Інструкції «Про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 24 грудня 1997 року №490, відраховано від подальшого навчання у зв?язку з розірванням контракту та відмову проходження військової служби на посадах сержантського та старшинського складу після закінчення навчання у коледжі військовослужбовцем; відповідно до пункту 36 «Положення про проходження громадянами України військової служби (навчання) у Збройних Силах України» розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу достроково з 16 червня 2020 року; утримано суму у розмірі 53412 грн. 63 коп. за період навчання в університеті відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 12 липня 2006 року № 964.

Позивачем складено загальний розрахунок №297 від 17.06.2020 р. коштів на відшкодування витрат, пов?язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , з яким відповідач ознайомлений під особистий підпис (а.с.8)

Згідно з вказаним розрахунком фактичні витрати, пов?язані з утриманням складають: по грошовому забезпеченню 11820,05 грн., по продовольчому забезпеченню 23899,79 грн., по речовому забезпеченню 10202,28 грн., по медичному забезпеченню 250,06 грн., по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 6957,75 грн., по перевезенню до місця щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотньому напрямку 282,70 грн., всього 53412,63 грн.

Окрім цього, з наявних матеріалів справи встановлено, що відповідачем підписано зобов?язання про добровільне відшкодувати витрат на утримання в університеті не пізніше п?ятнадцяти днів з дати видання наказу про відрахування. У зв?язку із недотриманням вказаного зобов?язання позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення позивача з позовом та на час розгляду справи відповідачем не відшкодовано витрати на навчання та не надано суду доказів на підтвердження скасування наказу про розірвання контракту, як підстави для заявлення вимоги про стягнення коштів. Відтак, суд дійшов висновку, що заявлена владним суб?єктом вимога не порушує прав та інтересів боржника в частині спонукання до примусового виконання обов?язку з відшкодування витрат, пов?язаних з його утриманням у військовому навчальному закладі.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв?язку з виконанням ними конституційного обов?язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов?язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII.

Згідно з п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов?язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Статтею 25 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» визначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад?юнктів і докторантів. Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з ч. 5 ст. 25 Закону України «Про військовий обов??язок і військову службу» з громадянами України-курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

За приписами ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п??яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту частини п?ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов?язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до п. 1 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов?язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 (далі Порядок №964), цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п?яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п?ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», витрат, пов?язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти.

Пунктами 3, 4 Порядку № 964 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов?язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

На виконання п. 3 вищевказаного нормативно-правового акту Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв??язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов?язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534 (далі Порядок розрахунку витрат).

Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, за визначений період навчання відшкодовують фактично отримане грошове забезпечення (пп. 2.1.1.1 Порядку розрахунку витрат).

Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, до розрахунку береться різниця між грошовим забезпеченням, фактично отриманим курсантом за відповідний період навчання, та витратами на виплату посадового окладу за відповідною посадою військовослужбовця строкової військової служби за цей самий період (пп. 2.1.1.2 Порядку розрахунку витрат).

Згідно з п.3 Порядку розрахунку витрат, відшкодовані за утримання курсантів у ВНЗ кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження ВНЗ та витрати на утримання курсантів.

Відповідно до п. 2.1 Порядку розрахунку витрат відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов?язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат, окрім іншого, на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно з п. 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов?язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування (п. 2.1.2 Порядку розрахунку витрат).

За змістом п. 2.1.4 Порядку розрахунку витрат, витратами на медичне забезпечення є витрати, пов?язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Приписами п. 2.1.5 Порядку розрахунку витрат передбачено, що витрати на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад визначаються виходячи з фактичних витрат, пов?язаних з оплатою транспортних послуг (вартість квитків, зборів та платежів, постільної білизни тощо).

Відповідно до п. 2.1.6 Порядку розрахунку витрат до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що у разі укладення контракту про проходження військової служби (навчання) у вищому військовому навчальному закладі Міністерства оборони України між вищим військовим навчальним закладом, Міністерством оборони України та курсантом на час проходження ним навчання на сторін покладаються відповідні обов?язки, передбачені чинним законодавством України та контрактом.

У разі укладення контракту про здобуття освіти у вищому військовому навчальному закладі на курсанта покладаються відповідні обов?язки відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов?язані з утриманням у вищому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону № 1934-XII.

Як свідчать матеріали справи, за умовами, укладеного між відповідачем та позивачем, контракту, відповідач зобов?язався відшкодувати навчальному закладу витрати, пов?язані з утриманням у закладі освіти, в якому він проходив військову службу (навчання), у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати військову службу на посадах сержантського та старшинського складу після закінчення навчання в коледжі та систематичним невиконання умов контракту військовослужбовцем.

Згідно з витягом із наказу начальника військового коледжу сержантського складу Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба від 15.06.2020 року № 126 (по стройовій частині) ОСОБА_1 відраховано від подальшого навчання через відмову проходження служби на посадах сержантського та старшинського складу після закінчення навчання у коледжі військовослужбовцем (підстава: рапорт солдата ОСОБА_1 від 14.05.2020 р., рішення начальника Харківського національного університету повітряних сил від 18.05.2020 р., ТЛГ начальника Харківського національного університету повітряних сил від 11.06.2020 р.).

Також, навчальним закладом здійснений розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до наведених Порядків, про що складено відповідний розрахунок, а також сума відшкодування зазначена у наведеному наказі.

Відповідач під підпис ознайомився з загальним розрахунком №297 коштів на відшкодування витрат, пов?язаних з утриманням курсанта (всього 53412 грн. 63 коп.), а також підписав зобов?язання щодо добровільного відшкодування наведених витрат протягом п?ятнадцяти днів з дати видання наказу про відрахування, водночас в добровільному порядку наведені витрати не відшкодував.

Враховуючи, що відповідач подав рапорт про виключення у зв?язку із небажання продовжувати навчання, тож колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виникнення у відповідача обов?язку відшкодувати витрати пов?язані з його утриманням в Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 1.380.2019.002683 (провадження № К/9901/9138/20).

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача наведених витрат з продовольчого, медичного забезпечення, з оплати комунальних послуг і вартості споживання енергоносіїв, на суму 23212,00 грн в судовому порядку.

У доводах апеляційної скарги відповідач зазначив про те, що грошове забезпечення військовослужбовця, за своїм змістом, є винагородою за державну службу особливого характеру, виплата грошового забезпечення є мінімальною державною гарантією в оплаті праці (професійної діяльності), гарантією соціального захисту військовослужбовця, а тому не підлягає стягненню. Відповідач також посилався на правову позицію Верховного суду, викладену в постанові від 11.02.2019 р. по справі № 617/640/16-ц

Щодо вищевказаного суд колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У справі № 617/640/16-ц спір стосувався відшкодування витрат на навчання у медичному коледжі. Проте, у вказаному випадку суд апеляційної інстанції зменшив суму відшкодування, оскільки частково задовольнив зустрічний позов відповідача про визнання недійсною угоду про підготовку фахівця з вищою освітою.

У справі ж, що розглядається, під час навчання відповідача в університеті підготовка курсантів у вищому військовому навчальному закладі Міністерства оборони України здійснюється на підставі контракту про здобуття освіти, який укладався між особою, яка навчається, вищим військовим навчальним закладом та фактично Міністерством оборони України, про що свідчить контракт від 09.08.2018 та витяг із наказу начальника військового коледжу сержантського складу Харківського національного університету повітряних сил від 15.06.2020 року № 126 (по стройовій частині), згідно з яким солдата ОСОБА_1 , курсанта 126ВК навчальної групи 2-го курсу (набору 2018 року) Військового коледжу сержантського складу Харківського національного університету повітряних сил відповідно до підпункту 3.2 Інструкції № 490, відраховано від подальшого навчання через небажання продовжувати навчання та відповідно до пункту 36 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу достроково з 16 червня 2020 року.

Так, застосування правових позицій Верховного Суду має здійснюватися на підставі ретельної оцінки обставин справи. Натомість висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 617/640/16 щодо застосування пункту 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України, на який посилається відповідач, не є релевантним для обставин справи, що розглядається.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 964 витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, за весь період навчання.

Згідно з пунктами 7, 8 Порядку № 964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ та Служби зовнішньої розвідки.

Пунктом 3 Порядку № 964 обумовлено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов?язаних з:

грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;

перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку;

оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

З наведеного висновується, що грошове забезпечення курсантів вищих військових навчальних закладів належить до категорії витрат на їх навчання і за наявності на те підстав підлягають компенсації Міністерству обороні України.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку про те, що на спірні правовідносини не поширюється дія положень пункту 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 13 січня 2023 року у справі № 440/2692/20, постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №440/14068/21.

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо відсутності у позивача права стягнення грошових коштів по грошовому забезпеченню в сумі 11820 грн. 05 коп.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв?язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 по справі № 460/5349/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Л.В. Любчич