Справа № 130/2565/24
Суддя: Шепель К. А.
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2024 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області,

в складі судді Костянтина Шепеля,

із секретарем судового засідання Раїсою Буга

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом адвоката Деркача Василя Григоровича в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 4859 від 16 липня 2024 року за частиною третьою статті 210 КУпАП,-

приходить до такого.

Позиція позивача

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Деркач В.Г. - звертається до суду з цим позовом, в якому зазначає, що 16 липня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_1 було винесено постанову № 4859 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП, якою на позивача накладено адміністративне стягнення в розмірі 17000 грн. Позивач вважає дану постанову такою, що винесена всупереч чинному законодавству та підлягає скасуванню. Зазначив, що статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. В оскаржуваній постанові застосовано саме частину третю статті 210 КУпАП. 19 травня 2024 року набув чинності Закон № 3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким статтю 210 КУпАП було змінено, а саме створено окрему частину третю - щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Отже, до 19 травня 2024 року норми третьої статті 210 КУпАП не існувало взагалі, що вказує на неможливість притягнення відповідача до відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП, оскільки на дату, яку відповідач зазначає як дату вчинення адміністративного порушення, такої норми права не існувало. Крім того, позивач не став на облік у 2017 році у віці 17 років. За цей час він закінчив школу, вищий освітній заклад та працював, однак, контролюючий орган (військкомат) жодних дій не вчиняв та не вбачав увесь цей час порушень, а сам позивач вважав, що він стоїть на обліку. Крім того, ОСОБА_1 під час винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності присутній не був та отримав оскаржувану постанову по пошті 25 липня 2024 року, у зв`язку з чим просить суд поновити строк на звернення з позовом до суду, оскільки він пропущений з поважних причин та визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закрити провадження по даній справі.

Позиція відповідача

Представник відповідача начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свою позицію обгрунтовує тим, що 4 липня 2024 року громадянин ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою постановки його на військовий облік призовників за місцем проживання. В той же час було з`ясовано, що позивач ніколи не перебував на військовому обліку за місцем проживання, чим порушив частини першу-третю та десяту статті 1 та частину другу та третю статті 14 та пункт першого частини першої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Крім того, у поясненнях до протоколу про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП від 4 липня 2024 року позивач власноручно написав, що не став на військовий облік призовників через незнання правил військового обліку, хоча згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватись Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Стосовно твердження про те, що з того часу, як позивач мав стати на облік призовників пройшло більш як 7 років, випливає висновок, що своїми діями позивач вчинив триваюче правопорушення, що проявилось в тому, що тривалий час неперервно не виконував свій обов`язок, передбачений законом щодо постановки на військовий облік призовників. У випадку позивача обов`язок було виконано після заяви про постановку на військовий облік, саме в цей момент правопорушення вважається завершеним, а саме 4 липня 2024 року. Тобто, днем закінчення триваючого правопорушення, вчиненого позивачем, є день звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 та написання заяви. Враховуючи викладене у відзиві, вважає, що постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 № 4859 від 16 липня 2024 року про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 винесена з дотриманням норм чинного законодавства.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

Справа надійшла до Вінницького окружного адміністративного суду 7 серпня 2024 року (а.с. 1).

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року передано дану справу за підсудністю на розгляд до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області (а.с. 17).

Справа надійшла до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 3 вересня 2024 року (а.с. 22).

Відповідно до частини другої статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вважаю, що клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду є передчасним, оскільки адміністративний позов подано в межах встановленого строку.

Ухвалою суду від 5 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями статті 279 ЦПК України. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати в строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали для подачі відзиву на позовну заяву, а також встановлено позивачу та відповідачу строк п`ять днів для подання відповіді на відзив та заперечень (а.с.24).

Копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачам за адресами, що вказані в позові (а.с. 25).

Відзив на позовну заяву від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов до суду 13 вересня 2024 року (а.с. 28-33).

Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги КАС України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказав, що його права були порушені неправомірно винесеною постановою відповідача про накладення на нього адміністративного стягнення. Диспозиція статті 210 КУпАП встановлює склад правопорушення, а саме: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері встановленого порядку управління. Об`єктивна сторона виражається у порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Суб`єктивна сторона правопорушення полягає у наявності умислу на порушення встановлених правил. Суб`єктом правопорушення може бути лише призовник, військовозобов`язаний або резервіст.

З досліджених судом письмових доказів установлено, що 16 липня 2024 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 № 4859 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн за те, що 4 липня 2024 року о 12-00 год громадянин ОСОБА_1 звернувся із заявою про постановку на військовий облік призовників до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, під час спілкування з громадянином ОСОБА_1 на підставі його усних пояснень та відомостей із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів встановлено, що громадянин ОСОБА_1 ніколи не перебував на військовому обліку за місцем проживання, чим порушив частини першу-третю та десяту статті 1, частину другу та третю статті 14 та пункт перший частини першої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзац другий пункт перший частини першої Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року. У лютому 2017 року громадянину ОСОБА_1 виповнилось 17 років, у зв`язку з чим він мав виконати свій військовий обов`язок, а саме стати на військовий облік призовників за місцем проживання. Проте з`явився ОСОБА_1 для постановки на військовий облік призовників лише у липні 2024 року. При цьому в останнього були відсутні військово-облікові документи призовника, оскільки до липня 2024 року не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем свого проживання для оформлення відповідних військово-облікових документів. У зв`язку з цим було накладено на позивача штраф в сумі 17000 грн. Вказану постанову було направлено поштовим зв`язком на адресу проживання ОСОБА_1 (а.с. 6-7).

Згідно з копією заяви, ОСОБА_1 4 липня 2024 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням поставити його на військовий облік призовників (а.с. 33).

Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення від 4 липня 2024 року, складеного провідним спеціалістом відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_1 працівником ОСОБА_3 , ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210 КУпАП. В графі "пояснення і зауваження щодо змісту протоколу" зазначено «Я. ОСОБА_1 не стояв на військовому обліку призовників, через незнання правил військового обліку» (а.с.31-32).

Оцінюючи вищевказані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 90 КАС України, суд згідно з положеннями статей 73, 74, 75, 76 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.

Юридична кваліфікація встановлених обставин

Згідно зі статтею 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Стаття 210 КУпАП (в редакції на момент винесення оскаржуваної постанови) передбачає відповідальність: за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку; повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період . Разом з тим, за правилами статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Диспозиція статті 210 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають правила ведення військового обліку. Правовідносини, пов`язані з військовим обліком, регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII.

Згідно оскаржуваної постанови, позивач порушив частини першу-третю та десяту статті 1, частину другу та третю статті 14 та пункт перший частини першої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзац 2 пункту 1 частини першої Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року.

Цими нормами встановлено, що:

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких ІНФОРМАЦІЯ_1. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Взяття громадян України на військовий облік призовників здійснюється у ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання. Щороку протягом січня - березня беруться на облік громадяни України чоловічої статі, яким у рік взяття на військовий облік виповнюється 17 років.

Взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у ІНФОРМАЦІЯ_1, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: на військовий облік призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України) віком до 25 років.

В той же час, згідно з постановою, яку оскаржує позивач, вчинене ним порушення вищевказаних норм полягає в тому, що він не прибув у лютому 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 для взяття на військовий облік призовників та отримання військово-облікового документа, що є порушенням правил військового обліку.

Однак, частина 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції станом на 2017 рік не містить абзацу 6. Що стосується порушення підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку №2 Порядку організації та введення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінетів Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, то дана постанова була прийнята лише 30 грудня 2022 року, а набрала законної сили 5 січня 2023 року. Натомість подія мала місце в лютому 2017 року, а тому позивач не міг своїми діями чи бездіяльністю порушити вищевказані норми законодавства, оскільки їх станом на лютий 2017 року не існувало.

Слід відмітити, що триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом усього часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми.

В той же час слід зазначити, що згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на лютий 2017 року) військовий облік поділяється на облік призовників та військовозобов`язаних.

Військовий облік усіх призовників і військовозобов`язаних ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Військовий облік військовозобов`язаних за призначенням поділяється на загальний і спеціальний.

Відповідно до абзацу восьмого пункту 2 частини першої статті 37 Закону, взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу.

Стаття 18 Закону передбачає, що від призову на строкову військову службу в мирний час звільняються громадяни України: які визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби в мирний час; які до дня відправлення на строкову військову службу досягли 25-річного віку; батько або мати, рідний (повнорідний, неповнорідний) брат або сестра яких загинули, померли або стали інвалідами під час проходження військової служби або зборів військовозобов`язаних. Призовники, які мають право на звільнення від призову на цій підставі, можуть його не використовувати; які до набуття громадянства України пройшли військову службу в інших державах; які були засуджені за вчинення злочину до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт, у тому числі із звільненням від відбування покарання; яким після закінчення вищих навчальних закладів присвоєно військові (спеціальні) звання офіцерського (начальницького) складу.

Тобто за змістом цих норм до 25 років особа перебуває на обліку як призовник, надалі - як військовозобов`язаний.

Згідно з абзацом 2 та 6 частини десятої статті 1 Закону, громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, зобов`язані прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних. Військовий облік призовників і військовозобов`язаних ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Однак, ні нормами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ні Положення про військовий облік військовозобов`язаних і призовників не передбачені строки взяття на військовий облік військовозобов`язаних. В той же час з урахуванням положення частини десятої статті 1 Закону зміна обліку призовника на військовозобов`язаного здійснюється за викликом до районного (міського) військового комісаріату.

Як убачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на лютий 2017 року виповнилося 17 років та з того він часу мав перебувати на військовому обліку як призовник.

Однак, як вказувалося, строки взяття на військовий облік військовозобов`язаних не передбачені ні самим Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", ні Положенням про військовий облік військовозобов`язаних і призовників.

В той же час Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" лише зобов`язує громадян України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів.

Відомостей про виклик ОСОБА_1 до районного (міського) військового комісаріату для взяття на військовий облік як призовника та оформлення військово-облікових документів матеріали справи не містять.

Вказане вище свідчить, що ОСОБА_1 жодних із вказаних норм не порушував.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який набрав чинності 18 травня 2024 року, внесено зміни до статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за змістом яких громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, серед іншого, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач вказаний обов`язок виконав.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію", який набрав чинності 19 травня 2024, внесено зміни до статті 210 КУпАП, за змістом яких статтю 210 доповнено частиною 3, якою встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, в особливий період.

Отже, до 19 травня 2024 року норми частини третьої 210 КУпАП, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою за бездіяльність в лютому 2017 року, не існувало. З урахуванням вищевикладеного, позивач не міг вчинити адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП в лютому 2017 року, та для виконання встановлених правил військового обліку в передбачений законом строк з`явився до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх даних.

Згідно з частиною першою статті 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). За частиною сьомою статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відповідно до частини третьої статті 286 КУпАП за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Висновки суду

Таким чином, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, судом перевірено та встановлено, що в даному випадку відповідач прийняв оскаржувану постанову на підставі та у межах повноважень, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такої постанови; небезсторонньо (упереджено); недобросовісно; нерозсудливо; без дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про скасування постанови та достатність підстав для їх задоволення та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У позовній заяві представник позивача просить судові витрати залишити за позивачем, у зв`язку з цим суд не вирішує питання щодо стягнення судового збору.

Керуючись статтями 19, 62 Конституції України, статтями 6, 73-77, 90, 242-245, 246, 286 КАС України, статтями 7, 9, 210, 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, суд-

у х в а л и в :

Адміністративний позов адвоката Деркача Василя Григоровича в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 4859 від 16 липня 2024 року за частиною третьою статті 210 КУпАП - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 4859 від 16 липня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляція до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ