Справа № 320/14883/24
Суддя: Коваленко І. І.
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/155/24
РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2024 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Улезко О.О.,

за участю представниці позивачки Савченко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військової частини НОМЕР_1 ) про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності та стягнення матеріальної шкоди,

Рух справи, заяви, клопотання учасників справи

1.23 вересня 2024 року до Київського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний Суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 .

2.08 травня 2024 року Київський окружний адміністративний суд постановив ухвалу передати адміністративну справу на розгляд до Деснянського районного суду міста Києва.

3.30 липня 2024 року справа відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд головуючому судді.

4.08 серпня 2024 Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І. постановив ухвалу, якою:

1)визнав поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду;

2)відкрив провадження в адміністративній справі та призначив судове засідання на 19 серпня 2024 року о 14 год 30 хв.;

3)керуючись завданням адміністративного судочинства, залучив до участі у справі як співвідповідача (другого відповідача) - ІНФОРМАЦІЯ_3 (В/Ч НОМЕР_1 ), який є юридичною особою і має адміністративну процесуальну дієздатність;

4)відмовив у залученні за клопотанням позивачки заступника начальника відділу з персоналу ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » майора ОСОБА_2 , як третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

5.19 серпня 2024 року представниця відповідача - В/Ч НОМЕР_1 через електронний кабінет в системі «Електронний Суд» подала відзив на позовну заяву.

6.19 серпня 2024 року суд постановив ухвалу про відкладення розгляду справи на 04 вересня 2024 року о 15:30 за клопотанням представниці позивачки.

7.04 вересня 2024 року представниця позивачки подали докази (документи) про розмір витрат на правничу допомогу, які позивачка понесла у справі № 320/14883/24.

8.04 вересня 2024 року судове засідання не відбулось з причини відсутності електропостачання в суді.

9.11 вересня 2024 року представниця відповідача - В/Ч НОМЕР_1 через "Електронний Суд" подала заяву про розгляд справи без участі.

10.11 вересня 2024 року та 18 вересня 2024 року суд оголошував перерву.

11.26 вересня 2024 року розглянув справу, вийшов в нарадчу для прийняття рішення.

12.27 вересня 2024 року сторони не з`явилися на проголошення рішення. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Стислий виклад позиції позивача

13.Позивачка просить суд:

1)визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 101653 від 11 вересня 2023 року;

2)стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду у розмірі сплаченого безпідставно та під психологічним тиском штрафу у сумі 1700,00 грн;

14.Позивачка вважає оскаржувану постанову незаконною, не обґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки:

1)вона є громадянкою України, в її діях відсутній склад правопорушення, передбаченого частиною першої статті 203 КУпАП;

2)постанова складена заступником начальника відділу з персоналу ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » майором ОСОБА_2 , яка відповідно до пункту 3 розділу ІІ Інструкції затвердженої наказом МВС від 18.09.2013 №898 неуповноважена від імені Держприкордонслужби розглядати справи про адміністративні правопорушення, оскільки не є першим заступником за посадою;

3)позивачка оспорювала допущене порушення, тобто, намагалася довести що ніякого порушення вона не вчинила, адже є громадянкою України, проте посадова особа, що складала оспорювану постанову, не бажала її слухати, тому відповідно до Інструкції та згідно з частиною п`ятою статті 258 КУпАП мав би бути складений протокол про адміністративне правопорушення.

15.Також позивачка просить покласти на відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9560,00 грн.

Стислий виклад позиції відповідача

16.Відповідач просив відмовити у задоволені позову, стверджуючи:

1)відповідач підтверджує і не оспорює факт описаної події позивачкою, проте заперечує, що вона заявляла (повідомляла) про наявність у неї громадянства України й обставини оплати штрафу під психологічним тиском;

2)станом на 11.09.2023 посадові особи НОМЕР_2 прикордонного загону не володіли даними, що позивачка є громадянкою України. Вона не повідомляла, що є громадянкою України, а після оформлення матеріалів справи за частиною першої статті 203 КУпАП виїзд з України їй було оформлено як громадянці Канади;

3)дії громадянина України, який використовує в пункті пропуску через державний кордон України документом, що дає право в`їзду-виїзду в Україну, паспорт громадянина Канади, необхідно кваліфікувати як спробу перетинання державного кордону України в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів, за що передбачена адміністративна відповідальність за статтею 204-1 КУпАП;

4)позивачка не пояснила, з яких причин вона використовувала для проходження паспортного контролю в пункті пропуску через державний кордон України на виїзд з України паспорт громадянина Канади при наявності паспорту громадянки України. Якби позивачка 11.09.2023 в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «ІНФОРМАЦІЯ_4», подавши для проходження паспортного контролю паспорт громадянина Канади, заявила про те, що вона є громадянином України, посадовими особами НОМЕР_2 прикордонного загону зазначена подія була б однозначно кваліфікована як спроба перетинання державного кордону України в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів, за що передбачена адміністративна відповідальність за статтею 204-1 КУпАП;

5)протокол складено уповноваженою особою, оскільки відповідно до Витягу з плану охорони державного кордону (розділ 4 г) на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у період з 20:00 10.09.2023 по 09:00 11.09.2024 (копія додається) обов`язки старшого прикордонних нарядів в пункті пропуску для автомобільного сполучення «ІНФОРМАЦІЯ_4» виконувала майор ОСОБА_2 ;

6)такий вид адміністративного стягнення як «попередження» санкцією частини першої статті 203 КУпАП, зі змінами, які набули чинності 29.08.2023, не передбачено.

17.Відповідач також повністю заперечив вартість витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 9560,00 грн, оскільки:

1)позивачкою не подано документальне підтвердження витрат на правову допомогу, розрахунку таких витрат;

2)розмір заявленої суми - є неспівмірним.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

18.11 вересня 2023 року заступник начальника відділу з персоналу ВПС " ІНФОРМАЦІЯ_1 " майор ОСОБА_2 винесла постанову про притягнення до адміністративної відповідальності позивачку,

19.Цією постановою позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 203 КУпАП, яка передбачає, що перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

20.Вказаною постановою встановлено, що 11 вересня 2023 року о 03 годині 15 хвилин в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «ІНФОРМАЦІЯ_4» було виявлено громадянку Канади ОСОБА_1 , яка для проходження паспортного контролю пред`явила паспорт громадянина Канади НОМЕР_3 , що був виданий 27.12.2013. Встановлено факт перевищення строків перебування в Україні не більш як на 30 днів, а саме на 5 днів.

21.Позивачка підписала цю постанову без зауважень.

22.11 вересня 2023 року позивачка сплатила штраф у сумі 1700 грн (платіжна інструкція на переказ готівки №66984682.

23.Позивачка є громадянкою України (копія паспорту НОМЕР_4 виданий Ватутніським РУ ГУ МВС України в місті Києві).

Оцінка суду

Щодо складання протоколу

24.Відповідно до статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

25.Зокрема, протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 202-203-1, 204-2, 204-4 (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення (частини перша та третя статті 258 КУпАП).

26.Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (частини сьома статті 258 КУпАП).

27.Позивачка стверджує, що оспорювала допущене порушення і адміністративне стягнення, проте не підтвердила свої слова переконливими доказами. Позивачка підписала постанову про накладення адміністративного стягнення без зауважень та застережень, сплатила штраф добровільно.

28.Наведене за висновком суду підтверджує, що позивачка не оспорювала допущене порушення та погодилася з накладеним на неї адміністративним стягненням, тому відповідно до частини першої статті 258 КУпАП у таких випадках протокол про адміністративне правопорушення не складався. У такому разі виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Щодо повноваження особи, яка склала постанову

29.Відповідно до статті 217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків. Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у пунктах 2, 5 статті 213 цього Кодексу, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України.

30.Відповідно до частини другої статті 222-1 КУпАП від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:

-начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники;

-інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.

31.Зокрема, пунктом 3 розділу II Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України 18.09.2013 № 898 (у редакції станом на 11 вересня 2023 року), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09.10.2013 за № 1729/24261, визначено, що від імені Держприкордонслужби розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 222-1 КУпАП, та накладати адміністративні стягнення мають право:

-начальники органів охорони державного кордону, командири загонів морської охорони та їх заступники;

-начальники відділів прикордонної служби та їх перші заступники;

-коменданти оперативно-бойових прикордонних комендатур та їх перші заступники;

-начальники підрозділів (відділень (груп) інспекторів прикордонної служби, відділень (груп) дільничних інспекторів прикордонної служби, відділів спеціальних дій на воді) та командири кораблів, катерів і дивізіонів, які безпосередньо виконують завдання з охорони державного кордону України або суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи залучаються та беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів;

-старші змін прикордонних нарядів та їх помічники, старші прикордонних нарядів у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон або контрольних пунктах в`їзду-виїзду.

32.Відповідно до Витягу з плану охорони державного кордону (розділ 4 г) на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у період з 20:00 10.09.2023 по 09:00 11.09.2024 (копія додається) обов`язки старшого прикордонних нарядів в пункті пропуску для автомобільного сполучення «ІНФОРМАЦІЯ_4» виконувала майор ОСОБА_2 .

33.Таким чином, оскаржувану постанову винесено уповноваженою службовою особою.

Щодо події та складу адміністративного правопорушення за частиною першою статті 203 КУпАП

34.Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

35.Для кваліфікації діяння як необхідна сукупність чотирьох елементів його складу: об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

36.Відповідно до частини першої статті 203 КуПАП перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів, а так само недодержання ними встановлених законодавством вимог транзитного проїзду через територію України або вимог декларування чи реєстрації місця проживання (перебування) -тягнуть за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

37.Отже суб`єктом адміністративного правопорушення є виключно іноземець або особа без громадянства.

38.Позивачка є громадянкою України, що підтверджується її паспортом громадянина України серія НОМЕР_4 та паспортом громадянина України для виїзду за кордон зі строком дії до 10 жовтня 2024 року.

39.Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України (пункт 2 статті 2 Закон України "Про громадянство України" 18 січня 2001 року № 2235-III).

40.Чинне законодавство України не передбачає чіткої заборони подвійного громадянства (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.09.2024 у справі № 990/163/23).

41.Наявність у повнолітньої особи подвійного громадянства може стати підставою для припинення громадянства України внаслідок його втрати через її активні дії, спрямовані на набуття громадянства іншої держави, що не є позбавленням громадянства України. Можливість змінити громадянство України гарантована чинним законодавством України (частина перша статті 25 Конституції України, пункт 4 частини першої статті 2 Закону № 2235-ІІІ).

42.У цьому аспекті варто зауважити, що об`єктивний зміст понять «втрата громадянства», «припинення громадянства», «позбавлення громадянства» полягає у тому, що в результаті особа втрачає свій статус громадянина відповідної держави (правовий зв`язок з державою), однак розрізнюючим у змісті цих понять є те, що вони передбачають різні способи припинення громадянства держави, і це, у свою чергу, підтверджує нетотожність понять «втрата громадянства» та «позбавлення громадянства» в розумінні Конституції України та Закону № 2235-III.

43.У статті 25 Конституції України закріплено як конституційний принцип щодо «неможливості позбавлення громадянина України громадянства України», так і принцип стосовно «права змінити громадянство».

44.Добровільне набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави / держав є підставою для втрати ним громадянства України. Водночас цей факт не є підставою для автоматичної втрати громадянства України. Юридичний факт «втрати громадянства» набуває довершеності із постановленням Президентом України відповідного указу (пункти 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.09.2024 у справі № 990/163/23).

45.У матеріалах справи відсутні постановлення Президентом України відповідного указу щодо позивачки внаслідок набуття нею громадянства іншої держави. Тому відповідно до у правових відносинах з Україною вона визнається лише громадянином України (пункт 2 статті 2 Закон України "Про громадянство України" 18 січня 2001 року № 2235-III), і не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203 КУпАП.

46.Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

47.З огляду на те, що відповідач не виконав свій обов`язок щодо доказування складу адміністративного правопорушення та правомірності оскаржуваного рішення, суд вважає, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, винесена щодо позивачки за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн, без додержання законності та підлягає скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення - варто закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Щодо відшкодування шкоди у розмірі штрафу, сплаченого на виконання постанови

48.При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 КАС України).

49.У постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі № 757/2757/16-а (№ в ЄДРСР 83196852) викладено висновок, відповідно до якого позовна вимога про відшкодування шкоди у розмірі сплаченого штрафу на підставі оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення не підлягає задоволенню, оскільки згідно з частиною третьою статті 286 КАС України, суд може прийняти одне з таких рішень:

1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4)змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

50.У цій же постанові Верховний Суд зробив висновок, що процедура повернення штрафу передбачена статтею 296 КАС України і не може бути розглянута в цій справі. Окремий порядок повернення коштів передбачений Порядком повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів (надалі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787.

51.Відповідно до частини першої статті 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою.

52.Ця норма встановлює загальне правило, що має пряму дію. Тобто, факт скасування постанови автоматично породжує право на повернення сплаченого штрафу.

53.Порядок повернення коштів, стягнутих за адміністративні правопорушення, у випадку скасування судового рішення у судовому порядку рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування про накладання на платника грошового стягнення за адміністративні правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення Регламентує Порядок повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів (надалі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787.

54.Наказ є підзаконним актом, який конкретизує загальне правило, встановлене КУпАП

55.Зокрема, згідно з абзацом тринадцятим пункту 5 розділу I цього Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів у разі скасування у судовому порядку рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування про накладання на платника грошового стягнення за адміністративні правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України (крім порушення податкових та митних правил), яке було перераховано до відповідного бюджету органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем у порядку виконавчого провадження за виконавчим документом, визначеним Законом України «Про виконавче провадження», такі кошти повертаються платнику за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, на підставі поданої ним заяви.

56.Платник подає заяву про повернення коштів з бюджету з обов`язковим зазначенням інформації, наведеної в абзаці дев`ятому цього пункту (крім причини повернення коштів з бюджету), та номера відповідного судового рішення, копію відповідного судового рішення, засвідчену належним чином, та копію платіжної інструкції, згідно з якою органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем перераховано грошове стягнення за адміністративні правопорушення до бюджету, або відповідну інформацію, зазначену в такій платіжній інструкції (абзац чотирнадцятий пункту 5 розділу I Порядку).

57.Отже, цей Порядок встановлює порядок повернення коштів за сукупності двох умов:

1)у разі скасування у судовому порядку рішень органів виконавчої влади про накладання на платника грошового стягнення за адміністративні правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення;

2)перерахування до відповідного бюджету органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем у порядку виконавчого провадження за виконавчим документом.

58.Цей Порядок не регулює порядок повернення коштів у разі сплати коштів добровільно на виконання рішень органів виконавчої влади про накладання на платника грошового стягнення, яке надалі було скасовано в судовому поряду, тому не застосовується до спірних правовідносин.

59.Окрім того, суд бере до уваги, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування школи, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (пункт 6 частини першої статті 5 КАС України).

60.Вимоги про відшкодування, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (частина п`ята статті 21 КАС України).

61.Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень гарантовано кожному у статті 56 Конституції України.

62.Позивачка, керуючись цим правом, звернулась до окружного адміністративного суду, який передав справу за підсудністю до місцевого загального суду як адміністративні суди.

63.Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

64.У такому разі відмова у позові з тих підстав, що місцевий загальний суд як адміністративний суд не має компетенцію розглядати питання відшкодування шкоди становите порушення права позивачки на доступ до суду щодо розгляду її вимог про відшкодування шкоди у розмірі безпідставно сплаченого штрафу.

65.Тому суд розглядає вимоги позивачки щодо відшкодування шкоди.

66.Статті 1173, 1174 ЦК України передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

67.Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірних дій цього органу, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України (аналогічна правова позиція наведена у пункті 5.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17).

68.Отже, згідно з статтями 1166, 1173, 1174 ЦК України існування незаконного рішення дає право на відшкодування шкоди, не залежно від наявності вини органу, який виніс таке рішення.

69.З огляду на те, що суд у цій справі, що переглядається, встановив наявність трьох умов: неправомірних дій відповідача, наявності шкоди (майнові втрати у розмірі сплаченого штрафу) та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, суд вважає вимоги позивачки щодо відшкодування шкоди законними та обґрунтованими.

70.Позивачка у позові просить стягнути кошти з відповідача, проте стаття 56 Конституції України гарантує відшкодування шкоди за рахунок держави, а не органу державної влади, який представляє державу в межах їх компетенції через свого представника.

Розподіл судових витрат

71.Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

72.У своїй позовній заяві позивачка посилалася на те, що відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) судовий збір у цій категорії справ не справляється.

73.Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

74.Тобто указана норма звільняє позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви, зокрема, про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

75.Позовну вимогу про відшкодування шкоди заявлену в адміністративному судочинстві обов`язково зумовлює вимога про вирішення публічно-правового спору (наприклад визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень). За такого правового регулювання вимога про відшкодування шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка її зумовлює, такий платіж сплачується. Подібні висновки щодо застосування зазначених норм права містяться в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 2 травня 2019 року у справі №9901/167/19 та Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №820/5268/17, постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 597/664/18.

76.При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкованню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

77.Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, і позивачка звільнена від його сплати, тобто не понесла відповідні витрати, підстави для відшкодування цих витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відсутні

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу

78.Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

79.Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

80.Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 КАС України, одним із основних засад (принципів) адміністративного судочинства визначено принцип відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

81.Згідно із частинами 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

82.До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

83.У статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) наведено наступні визначення:

5)представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6)інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

84.Статтею 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

85.За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

86.Для цілей розподілу судових витрат:

7)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

8)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

87.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

88.Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

89.У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

90.Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

91.Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

9)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

10)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

11)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

12)дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

92.Враховуючи приписи статей 134, 139 КАС України, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

93.Однак, слід зауважити, що із запровадженням з 15.12.2017 змін до КАС України, законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме, як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

94.Незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 5 статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

95.Стосовно зазначеного Верховний Суду вже викладав правові висновки. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення із закону ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

96.Відтак, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оцінка надається виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

97.Інша сторона, яка заперечує відносно визначеного позивачем розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги, зобов`язана навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, а саме, подати відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України (постанова КАС ВС від 07.03.2023 у справі № 280/1530/20 (№ в ЄДРСР 109433689).

98.Суд встановив, що понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 9560,00 грн підтверджується ордером на надання правничої (правової) допомоги; платіжною інструкцією про оплату послуг від 19.09.2023 року в сумі 9560,00 грн; договором № 14/19/2023 від 14.09.2023; актом про надання правничої допомоги від 04.09.2023; детальним описом робіт.

99.Суд, оцінивши наведені докази, врахував такі обставини:

1)тривалість розгляду справи;

2)важливість спору для позивача;

3)участь представника позивачки у судових засіданнях;

4)обсяг виконаних робіт;

5)складність спору

100.На підставі вищезазначеного суд дійшов висновку про те, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним та пропорційним до предмета спору.

101.Відповідач повністю заперечив вартість витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 9560,00 грн, оскільки:

1)позивачкою не подано документальне підтвердження витрат на правову допомогу, розрахунку таких витрат;

2)розмір заявленої суми - є неспівмірним.

102.Заперечення відповідача в цій частині є загальними та необґрунтованими. Він лише формально посилається на загальні норми КАС України (цитує їх), не надаючи жодних конкретних аргументів на підтвердження своїх доводів. Відповідач не спростував докази позивача, не вказав, на які саме документи або їх частини у нього є заперечення, і, заперечуючи співмірність, не запропонував власний розрахунок розумних витрат на правову допомогу. Відповідач не виконав свій обов`язок щодо доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

103.З огляду на наявність усіх необхідних доказів, що підтверджують розмір витрат на юридичну допомогу, та відсутність обґрунтованих заперечень з боку відповідача, суд вважає позовні вимоги позивача щодо відшкодування витрат на юридичну допомогу обґрунтованими та підлягають задоволенню.

104.При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями частини першої статті 139 КАС України, яка передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 246, 255, 268, 286, КАС України

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військової частини НОМЕР_1 ) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 101653 від 11 вересня 2023 року, і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4. Стягнути за рахунок держави на ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) шкоду у сумі 1700,00 грн (одна тисяча сімсот гривень).

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 (В/Ч НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9560,00 грн (дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят гривень).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суд підписав рішення без його проголошення.

Дата складення повного судового рішення 17 жовтня 2024 року.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО