Справа № 307/3284/24
Суддя: Бобрушко В. І.
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/3284/24
Провадження № 2-а/307/22/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарі Ком`яті Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. В позовній заяві зазначив, що постановою про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №595180 від 27.06.2024 року, інспектором Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області його притягнуто до адміністративної відповідальності за те що 27 червня 2024 року, о 16 год. 40 хв. в с. Тячівка по вул. Головній, він керував автомобілем марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , та не був пристебнутий паском безпеки, не пред`явив посвідчення водія та не мав полісу обов`язкового страхування, чим порушив вимоги п.п.2.3«в», 2.1«а», 2.1«г» ПДР України. Вказує на те, що 27 червня 2024 року, перед обідом, приблизно в 11 годині, старший син привіз його до батька дружини, щоб допомогти йому у дворогосподарстві, покосити траву, бо він після аварії є інвалідом другої групи і не може сам працювати. Після 16-ої години вони сиділи на дворі і вживали спиртні напої, після чого він почув шум на вулиці і побачив, що біля його автомобіля, що стояв на узбіччі, де його розташував син, зупинився автомобіль поліцейських і він одразу подумав що можливо хтось зачепив автомобіль і пошкодив його або син щось наробив, а тому вирішив підійти ближче до поліцейських та автомобіля. Спочатку поліцейської ОСОБА_2 взагалі не було Вона під`їхала пізніше, після чого впізнала його, так як раніше вони разом працювали Вона запитала чи це його автомобіль, так як він зареєстрований на нього. Вказав на те, що свідоцтво про реєстрацію автомобіля постійно знаходиться в салоні автомобіля, а також йому добре відомо, що по планшету поліцейські легко можуть цю обставину з`ясувати. У групі із поліцейськими було декілька чоловіків у військовій формі. Із слів односельчан йому відомо, що вони вистежують та доставляють людей до РТЦК. Для того, щоб його також не доставляли до РТЦК, він не став загострювати відносини з поліцейськими, і на їхню пропозицію погодився дихати в алкотестер «Драгер», хоч розраховував при цьому на те, що його не буде притягнуто до відповідальності, бо автомобілем він не керував. Працівниками поліції він не був зупинений під час руху, до місця стоянки автомобіль був поставлений на стоянку не ним, а старшим сином. Працівник поліції ОСОБА_2 запитувала чи має він посвідчення водія, але вимоги до нього пред`явити посвідчення водія та чому їхав з не пристебнутим паском безпеки, а також вимоги пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності ніхто не висловлював, а лише мала місце констатація факту, що позивач перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Позивач вказує на те, що він не заперечував тоді та і не заперечує і зараз, що дійсно перебував на той момент у стані алкогольного сп`яніння, але автомобілем не керував. Вступати у конфліктну суперечку із працівниками поліції не хотів, не бажав, щоб його було доставлено до лікарні, поліції чи РТЦК, бо з поліцейськими було троє військових, які хоч і не вмішувалися у процес спілкування, але в будь-який момент могли це зробити, так як багатьох односельчан забрали і доставили до РТЦК, а звідти до ЗСУ. Вказав на те, що звільнився нещодавно із військової служби, де проходив службу як доброволець, але йому відомо, що на теперішній час внесено зміни у закони і не передбачено як підставу для отримання відстрочки здійснення догляду за батьками дружини, які мають інвалідність, що раніше слугувало підставою для звільнення із військової служби у 2023 році. Зауважив, що при перегляді відеозапису в судовому засіданні всі ці обставини є зафіксовано, але відсутні будь-які докази того, що позивачу пред`являлись претензії, що він їхав за кермом і не був пристебнутим паском безпеки, що поліцейські звертались до нього, щоб він пред`явив їм посвідчення водія чи поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів. Про наявність оскаржуваної постанови. винесеної поліцейською ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за керування з не пристебнутим паском безпеки, не пред`явлення посвідчення водія і полісу страхування вперше дізнався 30 липня 2024 року, коли у його присутності суддею досліджувалися матеріали справи за протоколом по ч.1 ст.130 КУпАП, копія такої постанови не вручалася і поштовим відправленням йому не направлялася, не отримано такої поштовим відправленням і по сьогоднішній день. Наявний у справі за протоколом по ч.1 ст. 130 КУПАП відеозапис не містить даних про такого характеру вимог чи претензій до позивача з боку поліцейських у с. Тячівка та про складання у його присутності такої постанови чи роз`яснення яких-небудь прав. Такої постанови у його присутності не виносилося, копії постанови чи відривної квитанції на сплату штрафу у добровільному порядку не видавалося і не пропонувалося отримати. Також, у вказаній постанові зазначено про вчинення позивачем вказаних адміністративних правопорушень в 16 год.40 хв. по вул. Головній в с. Тячівка, але в с. Тячівка вулиці із назвою Головна взагалі не має. Вказує на те, що працівником поліції явно порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, оскільки у його присутності розгляду справи не було, постанову винесено без зазначення у ній про існування будь-яких фактів, які б підтверджували наявність події таких правопорушень та вини (показання свідків, фото, відео фіксації). Одна лише постанова про притягнення його до відповідальності за не пристебнутий пасок безпеки, непред`явлення посвідчення водія та непред`явлення полісу страхування не доводить беззаперечно про вчинення таких правопорушень.

Просить суд поновити строк на оскарження та скасувати постанову інспектора Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області серії БАД 595180 від 21.06.2024 року про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.5 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Представник Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надіслав до суду відзив на позовну заяву та заяву про залишення позову без розгляду, в яких зазначив, що позов ОСОБА_1 є безпідставний в повному обсязі з наступних підстав. Звертає увагу суду, що постановою серії БАД №595180 від 27.06.2024 року громадянина ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 510 гривень.Позовну заяву подано до суду 07.08.2024 року (згідно позовної заяви), хоча постанова серії БАД № 595180 від 27.06.2024 року відносно позивача була складена ще 27.06.2024 року. У відповідності до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Отже, поліцейським було дотримано всіх норм та вжито всіх належних заходів. Рішення поліцейським також було прийнято в межах повноважень, і в присутності позивача. Отже, твердження позивача, що він дізнався про існування оскаржуваної постанови лише 30 липня 2024 року у судовому засіданні 30 липня 2024 року, коли розглядалась справа за ч.1 ст.130 КУпАП у Тячівському районному суді і поштовим відправленням йому не направлялися, є безпідставними. Крім того, в кінці позову, як підставу для поновлення строку, позивач вказує іншу підставу, а саме отримання 30 липня 2024 року конвертом на його адресу, який містив постанову, що є предметом оскарження. Вважає дані обставини не можуть братися до уваги судом, оскільки не впливають на початок перебігу строку звернення з розглядуваним позовом до суду та ніякими доказами ці обставини не підтверджені, а також суперечать одна одній. Також, вказує на те, що після зупинки транспортного засобу поліцейським було виявлено, що позивач не був пристебнутий паском безпеки. Відповідно до фото доказів підтверджено, що водій ОСОБА_1 не користування ременями безпеки. Крім того, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП. Також дані правопорушення поліцейським було зафіксовано за допомогою портативних технічних приладів, як це передбачено згідно наказу МВС від 18 грудня 2018 року за №1026 "Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, зберігання та видачі відеозаписів". Отже, відео доказом з боді камери поліцейського підтверджується те, що позивач не надав посвідчення водія. Долучений до справи відеозапис фіксує вчинення позивачем правопорушення, а зміст вказаних файлів не викликає сумнівів в тому, що саме останніми зафіксовані події, які мали місце 27 червня 2024 року за участі сторін в справі. Формальна відсутність у змісті складеної постанови застереження про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, не може слугувати за встановлених в цій справі обставин достатньою підставою для неврахування цього доказу, при тому, що фіксація правопорушення не здійснювалася в автоматичному режимі. Щодо твердження позивача про те, що у постанові серії БАД №595180 від 27.06.2024 року зазначена не вірно вулиця, представник відповідача вказує на те, що факт не спростовує самого факту вчинення позивачем порушення вимог ПДР України і по своїй суті є опискою. Крім того, повідомляє суд, що в Тячівському районному суді розглядається справа №307/2667/24 відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння). Звертає увагу суду, що оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 №1395 Посилання позивача на порушення ГУНП в Закарпатській області законодавства, в даному випадку є безпідставними, необґрунтованими, а позовні вимоги не підлягають задоволенню

Позивач та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій просить розгляд проводити без їх участі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, позовні вимоги підтримують, а тому суд в порядку ст.205 ч.1 КАС України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст.205 ч.1 КАС України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ст. 229 ч.4 КАС України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режиміполіцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Ревкало Т.В. серії БАД №595180 від 27.06.2024 року позивач ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за ч.5 ст. 121 та ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень.

За змістом оскаржуваної постанови водій ОСОБА_1 , 27 червня 2024 року, о 16 год. 40 хв., в с. Тячівка по вул. Головній, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_2 , будучи не пристебнутим паском безпеки, не пред`явив посвідчення водія та не мав полісу обов`язкового страхування, чим порушив вимоги п.2.3«в», 2.1«а», 2.1«г» Правил дорожнього руху та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст. 121 та ч. 1 ст.126 КУпАП.

Суд зазначає, що вказана постанова не містить відмітки щодо ознайомлення з нею та її отримання позивачем ОСОБА_1 , при цьому будь-яких інших даних щодо ознайомлення та отримання раніше позивачем ОСОБА_1 оскаржуваної постанови поліцейського відповідачем в даній справі не надано.

Як встановлено в судовому засіданні з копією оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії БАД №595180 від 27.06.2024 року позивач ОСОБА_1 довідався в судовому засіданні 30 липня 2024 року при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, тобто після закінчення строку на її оскарження, та з даним позовом до суду позивач звернувся 07 серпня 2024 року.

Відповідно до ч.2 ст. 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Згідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином судом встановлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин, а тому суд вважає про наявність підстави для поновлення позивачу ОСОБА_1 строку для оскарження даної постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306.

У пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно пункту 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.п.2.3«в», 2.1«а», 2.1«ґ» Правил дорожнього руху, які згідно оскаржуваної постанови поліцейського порушив позивач ОСОБА_1 , водій механічного транспортного засобу повинен був бути пристебнутий ременями безпеки, мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Таким чином, суд звертає увагу, що зазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Про те, на виконання вимог чинного законодавства, зокрема, зазначених правових положень та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року, в матеріалах справи не міститься жодного належного доказу вчинення водієм ОСОБА_1 вказаних адміністративних правопорушень.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

У справі "Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться.

При цьому суд зазначає, що окремо сама по собі постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо надання достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, викладеним у постанові від 23.10.2019 року у справі N 357/10134/17 (провадження № К/9901/32368/18).

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 5 статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, а частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Як вбачається з матеріалів справи та постанови серії БАД №595180 від 27.06.2024 року відносно ОСОБА_1 , жодних пояснень свідків та доказів здійснення фото чи відео фіксації, які б підтвердили порушення позивачем Правил дорожнього руху, крім викладених поліцейським обставин, в постанові не міститься.

Суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи та постанови про адміністративне правопорушення, відповідачем при винесені оскаржуваної постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, при цьому позивач вчинення правопорушення заперечує.

Оскаржувана постанова містить відомості про те, що було вчинено адміністративне правопорушення позивачем ОСОБА_1 , однак не містить посилань на будь-які докази фото чи відео фіксації, пояснення свідків, які б підтвердили порушення позивачем Правил дорожнього руху, за що була б передбачена відповідальність.

Також, суд зазначає, що на підтвердження правомірності притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п.п.2.3«в», 2.1«а», 2.1«г» Правил дорожнього руху відповідачем додано до відзиву на позовну заяву відеозапис події, досліджений в судовому засіданні та який не містить доказів керування транспортним засобом позивачем ОСОБА_1 .

Суд також звертає увагу, що в графі 7 «до постанови додаються» постанови серії БАД №595180 від 27 червня 2024 рокув порушення вимог ч.3 ст.283 КУпАП відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

А тому, посилання відповідача на доданий до відзиву відеозапис події, на якому, на думку представника відповідача, зафіксовано порушення позивача, є безпідставними і не можуть братись судом до уваги, оскільки приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскарженій постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фотофіксацію чи відеозапис, така фотофіксація чи відеозапис, згідно з вимогами статті 74 КАС України, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.

Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а.

Таким чином, поданий до суду відеозапис події є недопустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилання на такий доказ.

При цьому, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд вважає, що постановою про притягнення до адміністративної відповідальності не підтверджується факт порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху, оскільки відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 251, 252, 280 КУпАП, які свідчать про вчинення позивачем порушень вимог Правил дорожнього руху та наявність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121 та ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

А тому, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для скасування постанови поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 27 червня 2024 року серії БАД за №595180 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч ч.5 ст. 121 та ч.1 ст.126 КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 77, 79, 121, 205, 229, 242, 243, 246, 286 КАС України, ст. ст. 7, 121, 126, 222, 245, 247. 251, 252, 255, 256, 258, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

В И Р І Ш И В :

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 27 червня 2024 року за №595180 серії БАД про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 (п`ятсот десять) гривень на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 121 та ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст. 121 та ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот ) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом десяти днів з дня проголошення (складення) рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, ЄДРПОУ - 40108913, адреса: м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, Закарпатської області, України.

Головуючий В.І. Бобрушко