Справа № 307/4261/24
Суддя: Сас Л. Р.
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/4261/24
Провадження № 2-а/307/24/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді Сас Л.Р.,

секретар судового засідання Кривошея Д.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Антіховича В.В. (в режимі відео конференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду за правилами позовного провадження, встановленого для розгляду окремих категорії термінових адміністративних справ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 03 жовтня 2024 року пред`явив до ІНФОРМАЦІЯ_1 адміністративний позов про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 17 вересня 2024 року, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 17 000 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що 16 вересня 2024 року офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим лейтенантом ОСОБА_4 було складено протокол № 3551 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаного протоколу, 16 вересня 2024 року о 19 год. 00 хв. встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , будучи військовозобов?язаним, відмовився від проходження військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 , для встановлення ступеню придатності до військової служби, чим порушив ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив порушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

17 вересня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_3 розглянуто вказаний протокол та винесено постанову № 3551 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, якою накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000 грн.

ОСОБА_1 не погоджується з цією постановою, вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв?язку з наступним.

Протокол та постанова, містять описи різних складів адміністративних протоорушень та посилаються на різні статті Кодексу про адміністративні правопорушення України.

Так протокол № 3551 про адміністративни правопорушення від 16.09.2024 року складено відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного праворушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якої передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Натомість постанова № 3551 по справі про адміністративне правопорушення від 17.09.2024 року винесена за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Відповідальність за вказаною статтею передбачена за порушення призовниками, військовозобов?язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період.

Однак, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, замість з?ясування обставин адміністративного правопорушення, визначених ст. 280 КУпАП, згідно складеного протоколу, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_3 , всупереч нормам законодавства, змінено статтю, якою передбачається зовсім інший склад адміністративного правопорушення.

При складенні протоколу та подальшому винесенні постанови про адміністративне правопорушення не враховано пояснення ОСОБА_1 , що мають важливе значення для справи.

При складенні протоколу ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження ВЛК, а повідомив, про те, що бажає пройти ВЛК за місцем проживання, а саме у м. Лубни, Полтавської області, так як у м. Тячів перебуває лише проїздом.

Станом на дату складення протоколу по даний час ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 і дана обставина пітверджується відміткою у війському квитку серії НОМЕР_1 від 15 жовтня 1989 року.

Також не було взято до уваги повідомлення позивача про те, що він пройшов ВЛК у квітні 2024 року, термін дії якого не закінчився, що було перевірено працівником ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом уточнення відомостей в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до п. 3.8. глави 3 розділу І «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14 серпня 2008 року - постанова ВЛК районних, міських ІНФОРМАЦІЯ_5 про ступінь придатності військовозобов?язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду.

Після складення протоколу, 16.09.2024 року працівником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 було виписано повістку № 30859, відповідно для якої позивач мав з?явитися до ІНФОРМАЦІЯ_6 23.09.2024 року на 09:30 год.

23 вересня 2024 року ОСОБА_1 з`явився в ІНФОРМАЦІЯ_7 за вказаною повісткою, де за результатами розгляду його особової справи було виявлено, що відомості про проходження ВЛК 03.04.2024 року не було внесено до Єдиного реєстру призовників, військовозобов?язаних і резервістів, що було виправлено внесенням інформації до реєстру, що підтверджується Витягом з додатку «Резерв+».

В діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, згідно якої винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

У той час ОСОБА_1 , як військовозобов?язаний, перебуває на військовому обліку, про що наявне підтвердження.

Відповідно до ухвали судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 11 жовтня 2024 року на 10 год. 30 хв.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Антіхович В.В. під час судовго розгляду посилався на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не прибув, у встановлений строк подав відзив у якому позов не визнав. У заперечення позову посилався на те, що згідно зі статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку; про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовко та мобілізацію; про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності ( статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ від 23 лютого 2022 року № 154 - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки с органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов?язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ст. 22 п.1 абз.2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Обов`язок проходити медичний огляд підтверджений абз. 4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», де вказано, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Обов?язок проходити медичний огляд підтверджений також частиною 6 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», де вказано, що громадяни України, які призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, проходять у встановленому порядку обов?язковий медичний огляд.

Таким чином, проходження ВЛК є не правом, а обов?язком військовозобов?язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.

Що стосується проходження військово-лікарської комісії позивачем, слід зазначити, що дійсно, відповідно до п. 3.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, завердженим Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, постанова ВЛК про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду. Станом на дату складання протоколу в автоматизованій інформаційно- телекомунікаційній системі (АІТС) «Оберіг» не було жодних відомостей про проходження позивачем військово-лікарської комісії у квітні 2024 року чи протягом одного року.

Цей факт підтверджується також самим позивачем у його позовній заяві, де він зазначає, що дані про проходження ним ВЛК були внесені лише після його звернення до ІНФОРМАЦІЯ_6 23 вересня 2024 року.

Крім того, позивачем не було надано жодного документа, який би свідчив про проходження ним військово-лікарської комісії у квітні 2024 року, зокрема, довідки про проходження ВЛК.

Таким чином, відповідач не мав підтвердження факту проходження ним ВЛК.

Що стосується невідображення в оскаржуваній постанові № 3551 надрядкового шрифту «1» в статті 210-1, то це є технічною помилкою, яка може виникати під час копіювання тексту з надрядковим шрифтом на комп?ютер, де такі шрифти не налаштовані або не підтримуються.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що місце проживання позивача зареєстровано у м. Лубни з 01 червня 2021 року та позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , взятий на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_7 16 січня 2024 року про що свідчить запис у військовому квитку (а. с. 6-9).

16 вересня 2024 року о 19 год. 00 хв. офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим лейтенантом ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення № 3551 відповідно до якого встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, 16 вересня 2024 року відмовився від проходження військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 , для встановлення ступеню придатності до військової служби, чим порушив ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив порушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. У вказаному протоколі наявний запис ОСОБА_1 про те, що він бажає проходити за місцем проживання (а. с. 11-12).

17 вересня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_3 розглянуто вказаний протокол та винесено постанову № 3551 по справі про адміністративне правопорушення із якої видно, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов?язаним, 16 вересня 2024 року відмовився від проходження військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 , для встановлення ступеню придатності до військової служби, чим порушив ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, за що на нього накладено штраф у сумі 17 000 грн. Копію постанови ОСОБА_1 отримав 17 вересня 2024 року (а. с. 13).

Із повістки № 30859, виданої ОСОБА_1 видно, що йому належить з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_6 23 вересня 2024 року на 09 год. 30 хв. за адресою АДРЕСА_1 , вказана повістка видана начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 16 вересня 2024 року (а. с. 14).

Так із Витягу із додатку «Резерв+» відомо, що військово-облікові дані ОСОБА_1 уточнено вчасно 08 липня 2024 року; у той час відомості про проходження ним 03 квітня 2024 року ВЛК за результатами якої постановою ВЛК ОСОБА_1 визнаний непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, внесені 24 вересня 2024 року, після його з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_6 , згідно повістки, виданої Тячівським РТЦК 16 вересня 2024 (а. с. 10).

Під час судового розгляду судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, передбачена відповідальність особи за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

У той час постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена за частиною 3 статті 210 КУпАП, якою передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, а саме, за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Згідно примітки ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 КУпАП не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони. Діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки координується та спрямовується Міноборони.

Згідно зі ст. ст. 1, 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» - Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України. Держателем Реєстру є Міністерство оборони України.

Згідно з п. 8 та п. 9 цього ж Закону, органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази

даних.

Також, згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу, персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_3 мав можливість отримати із системи Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів АІТС «ОБЕРІГ» персональні дані військовозобов`язаного ОСОБА_1 про те, що останній перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також дані про проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії 03 квітня 2024 року.

Також, судом встановлено, що під час складання протоколу та винесення постанови не було взято до уваги повідомлення ОСОБА_6 про те, що ВЛК він пройшов у квітні 2024 року, термін дії якого не закінчився, оскільки, відповідно до п. 3.8. глави 3 розділу І «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14 серпня 2008 року - постанова ВЛК районних, міських ІНФОРМАЦІЯ_5 про ступінь придатності військовозобов?язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду. Також у протоколі наявний запис про те, що він бажає проходити ВЛК за місцем проживання.

Також відповідачем не спростовано посилання позивача про те, що дану інформацію відповідальним працівником ІНФОРМАЦІЯ_2 було уточнено в телефонному режимі, шляхом уточнення відомостей в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім цього, суд не бере до уваги посилання відповідача про наявність технічної помилки в частині невідображення в оскаржуваній постанові № 3551 надрядкового шрифту «1» в статті 210-1, оскільки із змісту постанови видно, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 під час винесення постанови встановлено, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, за що на нього накладено штраф.

Протокол та винесена за результатами його розгляду постанова, із наявними розбіжностями, зазначеними у протоколі в частині зазначення статтей за якими кваліфіковано дії позивача, не дає підстав для висновку про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, оскільки відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення позивачем Правил військового обліку.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Також, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 липня 2020 року у справі №216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 3) ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про відсутність беззаперечних доказів того, що оскаржувана постанова прийнята з урахуванням усіх істотних обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Ураховуючи наведене, а також те, що під час розгляду справи відповідачем, на якого у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача рішення, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування із закриттям провадження в справі про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 241- 244, 246, 250 КАС України,

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати постанову №3551, винесену 17 вересня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 17 000 грн..

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом десяти днів з дня складення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник позивача: Антіхович Володимир Володимирович, АДРЕСА_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 .

Повне рішення буде складено 11 жовтня 2024 року

Суддя Л.Р.Сас