Справа № 280/916/22
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року Справа № 280/916/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині не нарахування та невиплати позивачу у повному обсязі щомісячного грошового забезпечення за період проходження у військовій частині НОМЕР_1 військової служби за контрактом з 21 січня 2021 року по 19 грудня 2021 року, передбаченої статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» станом на 01.01.2021 з обов`язковим визначенням розміру щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині ненарахування та невиплати позивачу на день звільнення з військової служби за станом здоров`я індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 31.08.2017 по 19.12.2021, де базовим місяцем у період з 30.08.2017 по 01.03.2018 є січень 2008 року, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» та у період проходження військової служби за контрактом з 01.03.2008 по 14.09.2021, де базовим місяцем є березень 2018 року, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та зобов`язати здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення із 31.08.2017 по 19.12.2021 з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині не нарахування та невиплати позивачу на день звільнення з військової служби за станом здоров`я матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021 році у зв`язку із порушенням стану здоров`я та хірургічному лікуванні онкологічного захворювання, що підтверджується свідоцтвом про хворобу від 07.10.2021 №1147 та випискою із медичної картки стаціонарного хворого від 12.10.2021 №8460, проведенням хіміотерапії, передбаченої наказом Міністра оборони України від 12.03.2021 №59 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2021 рік», підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та розділу ХХІV наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021 році у розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням виплаченої суми;

визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині не нарахування та невиплати позивачу на день звільнення з військової служби за станом здоров`я грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2015 рік терміном 35 днів, основної відпустки за 2021 рік терміном 45 днів, основної відпустки за 2017 рік терміном 16 дів, передбачених абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату такої компенсації з урахуванням раніше виплаченої суми;

визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині не нарахування та невиплати позивачу на день звільнення з військової служби за станом здоров`я грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік терміном 14 днів, передбачених абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату такої компенсації з урахуванням раніше виплаченої суми;

визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині не нарахування та невиплати позивачу на день звільнення з військової служби за станом здоров`я грошової компенсації вартості неотриманого речового майна станом на 19.12.2021, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» та пунктом 1 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язати здійснити нарахування та виплату такої компенсації;

визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині не нарахування та невиплати позивачу на день звільнення з військової служби за станом здоров`я грошової компенсації вартості проїзних квитків у сумі 717,21 грн. та вартості добового харчування під час перебування у службовому відрядженні у сумі 420,00 грн. та зобов`язати здійснити нарахування витрачених коштів, передбачених пунктом 6 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язати здійснити нарахування та виплату такої компенсації;

визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині не нарахування та невиплати позивачу на день звільнення з військової служби за станом здоров`я грошової компенсації за піднайом житла, передбачених абзацом п`ятим пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату такої компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення з 01.07.2021, з урахуванням виплаченої суми;

визнати протиправною бездіяльності відповідача в частині не нарахування та невиплати позивачу у повному обсязі одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, передбаченої абзацом п`ятим пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової компенсації у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я з врахуванням загальної вислуги років за час останньої безперервної військової служби з 31.08.2017 з урахуванням раніше виплачених коштів;

визнати протиправною бездіяльності відповідача в частині не нарахування та невиплати позивачу грошової премії в розмірі 2500 грн., передбаченої відповідно до окремого доручення Міністра оборони України від 12.10.2021 №16196/з кожному військовослужбовцю до Дня захисників і захисниць України та зобов`язати здійснити нарахування та виплату такої премії в розмірі 2500 грн.;

визнати протиправними дії відповідача в частині обчислення вислуги років капітану ОСОБА_1 та зобов`язати здійснити перерахунок вислуги років, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членів їхніх сімей»;

зобов`язати відповідача внести зміни до п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій службі) №394 в частині задоволених позовних вимог;

стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 18187,28 грн. та несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно, індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової соціальної відпустки, передбаченої учаснику бойових дій, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, основних та додаткових видів грошового забезпечення) на користь позивача за період з 19.12.2021 по день ухвалення судового рішення за цим позовом.

Крім того, просить витребувати у відповідача:

- належним чином завірену копію рапорту за вхідним реєстраційним номером служби нетаємного діловодства №6312;

- копію наказу про виплату грошової компенсації позивачу за піднайом житла та розрахунку заборгованості невиплаченої суми грошової компенсації за піднайом житла на день звільнення з військової служби;

- копію довідки-розрахунку всіх щомісячних нарахувань, утримань та виплати грошового забезпечення, здійснених капітану ОСОБА_1 за весь період служби у військовій частині НОМЕР_1 з роз`ясненням їх складових частин, у тому числі нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення з 31.08.2017 по 19.12.2021, стягнутих сум єдиного соціального внеску та податку на військовий збір, завірені належним чином;

- копію грошового атестату, виданого військовою частиною за попереднім місцем військової служби, завіреного належним чином.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що у разі звільнення з військової служби військовослужбовець має бути розрахований та отримати всі види грошового забезпечення та грошових видів компенсації, передбачених законодавством України. Проте відповідач таких нарахувань та виплат у повному обсязі не здійснив, чим вчинив протиправну бездіяльність на день звільнення позивача з військової служби. Крім цього вважає, що відповідач невірно здійснив нарахування грошового забезпечення, обчислення вислуги років, пільгової вислуги років, основних та додаткових соціальних днів відпустки, передбачених грошових компенсацій, що в свою чергу вплинуло на кінцеву суму виплати на день звільнення позивача з військової служби у меншому, ніж передбаченому законодавством розмірі, тобто вчинив одночасно і протиправне діяння та протиправну бездіяльність, що стало причиною захисту порушених Конституційних прав і гарантій у судовому порядку.

Ухвалою від 24.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу подати відзив на позов та витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме:

- належним чином завірену копію рапорту за вхідним реєстраційним номером служби нетаємного діловодства №6312;

- копію наказу про виплату грошової компенсації позивачу за піднайом житла та розрахунку заборгованості невиплаченої суми грошової компенсації за піднайом житла на день звільнення з військової служби;

- копію довідки-розрахунку всіх щомісячних нарахувань, утримань та виплати грошового забезпечення, здійснених капітану ОСОБА_1 за весь період служби у військовій частині НОМЕР_1 з роз`ясненням їх складових частин, у тому числі нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення з 31.08.2017 по 19.12.2021, стягнутих сум єдиного соціального внеску та податку на військовий збір, завірені належним чином;

- копію грошового атестату, виданого військовою частиною за попереднім місцем військової служби, завіреного належним чином.

21.02.2022 від відповідача надійшов відзив на позов в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що жодних порушень чинного законодавства щодо позивача ВЧ НОМЕР_1 не допустила, а тому заявлені вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введений воєнний стан строком на 30 діб.

Відповідно до наказу тимчасово виконуючого обов`язки голови Запорізького окружного адміністративного суду від 28.02.2022 №11 встановлено особливий режим роботи Запорізького окружного адміністративного суду в умовах воєнного стану, у зв`язку із чим всі адміністративні справи були зняті з розгляду. Строк дії наказу від 28.02.2022 №11 продовжено наказами від 09.03.2022 №12, від 11.03.2022 №13, від 18.03.2022 №14, від 25.03.2022 №15, від 01.04.2022 №16, від 08.04.2022 №17, від 15.04.2022 №18, від 22.04.2022 №21, від 29.04.2022 №22.

19.05.2022 від позивача до суду надійшла заява про зупинення провадження у справі, обґрунтована перебуванням позивача у складі Збройних Сил України.

Ухвалою від 20.05.2022 провадження у справі було зупинене до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України.

13.07.2022 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, обґрунтоване тим, що тимчасовий пункт дислокації ВЧ НОМЕР_1 був захоплений незаконними збройними формуваннями збройних сил російської федерації.

10.10.2024 до суду надійшло клопотання позивача про поновлення провадження у справі, яке містить інформацію про припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України.

Ухвалою від 11.10.2024 провадження у справі було поновлене.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 01.09.1986 по 27.06.1988 та в період з 29.05.1990 по 03.06.1991 позивач проходив навчання в Слов`янському авіаційно-технічному училищі цивільної авіації.

В період з 28.06.1988 по 28.05.1990 проходив строкову військову службу.

В період з 27.09.1991 по 30.09.2008 проходив службу в органах внутрішніх справ, станом на дату звільнення з ОВС мав календарну вислугу років 20 років 04 місяці 11 днів, в пільговому обчисленні 25 років 07 місяців 20 днів, що підтверджується довідкою ГУ МВС України в Запорізькій області від 22.11.2012 №3/8-117 (прим. суду вбачається, що до вислуги років зараховані період проходження військової служби та половина строку навчання).

З 01.10.2008 позивачу була призначена пенсія за вислугу років, як пенсіонеру ОВС, вислуга років - 25 років.

В період з 04.09.2014 по 12.10.2015 проходив службу в Збройних Силах України у ВЧ ПП НОМЕР_2 (після перейменування ВЧ НОМЕР_1 ). Відповідно до наказу ВЧ ПП НОМЕР_2 від 12.10.2015 станом на 12.10.2015 мав календарну вислугу років 24 роки 8 місяців 25 днів. При цьому при звільненні з військової служби 12.10.2015 позивачу була виплачена одноразова грошова допомога за 12 повних календарних місяців служби в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен календарний місяць служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460. Крім того, в зазначеному наказі визначено, що в 2015 році позивачу не надавалась щорічна основна відпустка, що також підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.01.2022, в якій також зазначено про ненадання позивачу за зазначений період додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, або її компенсації.

13.06.2015 позивачу видане посвідчення учасника бойових дій.

В період з 31.08.2017 по 19.12.2021 позивач проходив службу в Збройних Силах України (з 31.08.2017 по 09.02.2018 в ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 10.02.2018 по 18.01.2021 у ВЧ НОМЕР_3 , з 21.01.2021 по 19.12.2021 у ВЧ НОМЕР_1 ).

Суд зазначає, що за даними наказу командира ВЧ НОМЕР_3 від 12.02.2018 №29, станом на дату зарахування позивача до цієї військової частини (10.02.2018) йому була визначена вислуга років 20 років 05 місяців 21 день, за даними наказу командира цієї військової частини від 18.01.2021 №9, станом на дату вибуття позивача з цієї військової частини (18.01.2021) вислуга років позивача визначена у 24 роки 11 місяців 08 днів, пільгова вислуга років на 18.01.2021 08 років 00 місяців 20 днів.

Позивач звертався до командування ВЧ НОМЕР_1 з рапортами: 01.02.2021 щодо запиту від ІНФОРМАЦІЯ_3 про невикористання позивачем основної та соціальної відпусток за період з 30.08.2017 по 10.02.2018; 16.06.2021 щодо виплати компенсації за піднайом (найом) житла; 17.08.2021 про звільнення з військової служби за станом здоров`я, в якому містилась вимога нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2018, 2019, 2020 та 2021 роки, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 та 2021 роки, індексації грошового забезпечення за період з 30.08.2017 по 06.09.2021 та з 04.09.2014 по 12.10.2015, одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, одноразової грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний рік (з урахуванням пільгових років служби), компенсації за неотримане речове майно; 17.08.2021 щодо виплати компенсації невикористаних днів додаткової відпустки за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 та 2021 роки; 17.08.2021 щодо грошової компенсації за неотримане речове майно; 17.08.2021 щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; 17.08.2021 щодо перерахунку вислуги років; 19.08.2021 щодо перерахунку вислуги років; 25.08.2021 про направлення на ВЛК.

З 31.08.2021 по 12.10.2021 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в ВМКЦ ПР.

В період з 18.10.2021 по 17.12.2021 позивач перебував на амбулаторному лікуванні.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (по особовому складу) від 14.12.2021 №331 позивача було звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

19.12.2021 позивач звернувся до командування відповідача із рапортом про звільнення з військової служби за станом здоров`я.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 19.12.2021 №394 позивач був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу, знятий з усіх видів забезпечення ВЧ НОМЕР_4 .

Зазначеним наказом було визначено наступне:

«Виплатити щомісячну премію в розмірі 57%, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 130% з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, відповідно до наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 року №260 та телеграми Департаменту фінансів №248/9240 від 28.12.2018 року, за період з 01 по 19 грудня 2021 року.

Загальна вислуга років у Збройних Силах України станом на 19 грудня 2021 року становить: - 36 років 05 місяців 10 днів.

В календарному обчисленні вислуга років становить 26 років 01 місяць 19 днів.

В пільговому обчисленні вислуга років становить 07 років 10 місяців 29 днів.

Виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2017 рік 15 діб, за 2018 рік 30 діб, за 2019 рік 30 діб, за 2020 рік 35 діб, за 2021 рік 41 діб.

Виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2017 рік 15 днів, за 2018 рік 14 днів, за 2019 рік 14 днів, за 2020 рік 14 днів, за 2021 рік 14 днів, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», військовослужбовцям, які звільняються, у випадках, визначених пунктом 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової за станом здоров`я, відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 4 (чотири) повних календарних роки служби.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових витань, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за 2021 рік виплачено.

Допомогу на оздоровлення за 2021 рік, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» - виплачено.

Не зараховувати до оперативного резерву першої черги військової частини НОМЕР_1 .

Постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався».

19.12.2021 позивачу виданий грошовий атестат №99/фс, в якому визначений розмір грошового забезпечення: оклад за військовим званням 1 270 грн, посадовий оклад за 18 тарифним розрядом 4 230 грн, надбавка за вислугу років 50% (вислуга рогів 36 років 05 місяців 10 днів, в тому числі пільгова вислуга 7 років 10 місяців 29 днів), надбавка за особливості проходження служби 65%, премія 57%. Також в цьому грошовому атестаті визначено, що позивачу виплачено: одноразову грошову допомогу в разі звільнення з військової служби в сумі 32 347,20 грн, індексацію грошового забезпечення до 19 грудня 2021 року включно в сумі 354,18 грн.

Відповідно до довідки про додаткові види грошового забезпечення і для обчислення пенсії від 19.12.2021 №569, виданої відповідачем позивачу, в грошовому вираженні надбавка за вислугу років позивача становила 2 750,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань (надбавка за особливості проходження служби) 5 326,50 грн, премія 2 411,10 грн

Наказом відповідача від 20.12.2021 №396 були внесені зміни до пункту 2 наказу відповідача від 19.12.2021 №394 та викладено його у наступній редакції:

Капітана ОСОБА_1 , заступника командира 3 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (по особовому складу) від 14.12.2021 №331 з військової служби за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати, що справи і посаду здав, та направити на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 . З 19 грудня 2021 року виключити із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Виплатити щомісячну премію в розмірі 57%, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 130% з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, відповідно до наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 року №260 та телеграми Департаменту фінансів №248/9240 від 28.12.2018 року, за період з 01 по 19 грудня 2021 року.

Загальна вислуга років у Збройних Силах України станом на 19 грудня 2021 року становить: - 33 роки 07 місяців 22 днів.

В календарному обчисленні вислуга років становить 25 років 08 місяць 23 днів.

В пільговому обчисленні вислуга років становить 07 років 10 місяців 29 днів.

Виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2017 рік 15 діб, за 2018 рік 30 діб, за 2019 рік 30 діб, за 2020 рік 35 діб, за 2021 рік 41 діб.

Виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2017 рік 14 днів, за 2018 рік 14 днів, за 2019 рік 14 днів, за 2020 рік 14 днів, за 2021 рік 14 днів, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», військовослужбовцям, які звільняються, у випадках, визначених пунктом 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової за станом здоров`я, відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 4 (чотири) повних календарних роки служби.

Згідно довідки-розрахунку виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно 21 397,31 грн.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових витань, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за 2021 рік виплачено.

Допомогу на оздоровлення за 2021 рік, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» - виплачено.

Не зараховувати до оперативного резерву першої черги військової частини НОМЕР_1 .

Постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався».

Вважаючи, що при звільненні з ВЧ НОМЕР_1 він не отримав належних йому сум грошового забезпечення та інших компенсації, передбачених чинним законодавством України, невірним визначення йому вислуги років, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України регламентовано, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Щодо розрахунку вислуги років.

Частиною 1 ст. 24 Закону №2232-ХІІ встановлено, що початком проходження військової служби вважається:

- день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;

- день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Частиною 3 ст. 24 Закону №2232-ХІІ передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 939 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393, в редакції, яка була чинною станом на дату звільнення позивача з військової служби) установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються:

військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту;

служба в органах внутрішніх справ України, органах і підрозділах цивільного захисту на посадах начальницького і рядового складу, Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу з дня призначення на відповідну посаду;

…

дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ;

…

час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і в закладах вищої освіти із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі.

Пунктом 2 Порядку №393 визначено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», під час призначення пенсії згідно з пунктом а статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.

Згідно з пп. а) п. 3 Порядку №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: а) один місяць служби за три місяці, крім іншого, час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Як зазначає відповідач, капітан ОСОБА_1 був переведений до ВЧ НОМЕР_1 з військової частини НОМЕР_3 , згідно наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (по особовому складу) від 08.01.2021 №4 та зарахований до списків ВЧ НОМЕР_1 наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №21 від 21.01.2021.

Капітан ОСОБА_1 прибув на службу до ВЧ НОМЕР_1 - 21.01.2021. Особова справа позивача станом на 21.01.2021 до ВЧ НОМЕР_1 не надійшла, тому розрахунок вислуги років не було можливості провести; надбавку за вислугу років у максимальному розмірі 50% на дату зарахування у сприсків ВЧ НОМЕР_1 позивачу встановлено згідно грошового атестату №255 від 18.01.2021 виданого військовою частиною НОМЕР_3 . Загальна вислуга років обчислена до 18.01.2021 згідно грошового атестату, виданого військовою частиною НОМЕР_3 , становила 31 р. 05 м. 18 дн., в тому числі пільгова вислуга років становила 08 р. 00 м. 20 дн.

Як зазначає, відповідач перерахунок вислуги років ВЧ НОМЕР_1 станом на 01.02.2021, який позивач додає до позовної заяви був проведений на підставі отриманої особової справи. Під час підрахунку вислуги років станом на 01.02.2021 року в особовій справі були відсутні витяги із наказів штабу АТО за 2015 рік, тому у розрахунок пільгова вислуга не була зарахована за відсутністю періодів залучення позивача до складу сил та засобів АТО. Відповідно до підпункту «а» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (зі змінами), - до вислуги років для призначення пенсій особам, за значених в абзаці 1 пункту 1 цієї постанови зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці, за час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, зараховується - на підставі наказів штабу АТО (штабів секторів або оперативно-тактичних угруповань) про їх залучення - з дати такого залучення і до дня виключення зі складу сил, які беруть участь в АТО, зазначеного в наказі штабу АТО (сектора, ОТУ).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.09.2014 №18 (додаток до позовної заяви) молодший лейтенант ОСОБА_1 вибув у службове відрядження для отримання військової техніки в період з 30.09.2014 по 03.10.2014.

Суд зазначає, що військова частина польова пошта НОМЕР_2 та Військова частина НОМЕР_1 є однією й тією саме військовою частиною (зміна умовного найменування відбулась відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 01.07.2017 №1 додаток до позовної заяви).

Підставою для безпосередньої участі особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є наказ штабу АТО та наказ командира сектору «С», однак вище зазначені накази, що підтверджують залучення позивача до антитерористичній операції відсутні в матеріалах цієї справи, а також, як зазначає відповідач, відсутні в матеріалах особової справи позивача. Також дане твердження підтверджується листом командира військової частини НОМЕР_5 підполковником ОСОБА_2 за вих. №1972 від 29 липня 2015 року (додано до позову).

Твердження позивача про те, що службовим розслідуванням, проведеним відповідачем 05.07.2015, підтверджено факт перебування позивача у населеному пункті, де проводилась антитерористична операція та виконання позивачем службових обов`язків для відновлення військової бронетанкової техніки (забезпечення її проведення), не спростовує твердження відповідача про відсутність наказу штабу АТО та наказу командира відповідного сектору про залучення позивача до участі в антитерористичній операції. Крім того, матеріали справи не містять матеріалів такого службового розслідування.

Відтак, твердження позивача про необхідність визначення періоду служби з 01.10.2014 по 01.11.2014 в кратному розмірі (один місяць за три) є недоведеним.

Разом з тим, з доданих до позовної заяви копій довідок: відповідача від 27.08.2021 №2241, військової частини НОМЕР_6 від 23.12.2019 №1011, відповідача від 27.08.2021 №2240 та витягу з наказу керівника сектору «М» від 02.09.2015 №245, вбачається безпосередня участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в період з 08.11.2018 (примітка суду - очевидно неправильне зазначення року (має бути 2014), оскільки підставою для такого запису визначено наказ керівника сектору «Б» від 17.12.2014 №160) по 28.12.2014, з 24.01.2015 по 19.04.2015, з 13.05.2015 по 09.07.2015, з 02.09.2015 по 12.10.2015, з 10.10.2018 по 04.06.2019, з 21.01.2021 по 21.02.2021.

Проте, наданий відповідачем до суду розрахунок вислуги років позивача не відтворює зазначену інформацію щодо цих періодів. Зокрема, відповідно до наданого відповідачем розрахунку, позивачу у пільговому обчисленні (один місяць за три) зараховано періоди:

з 08.11.2014 по 28.12.2014 1 місяць 20 днів;

з 24.01.2015 по 19.04.2015 2 місяці 25 днів;

з 13.05.2015 по 16.05.2015 3 дні;

з 26.05.2015 по 09.07.2015 1 місяць 13 днів;

з 08.09.2015 по 12.10.2015 1 місяць 4 дні;

з 10.10.2018 по 01.06.2019 7 місяців 21 день;

з 21.01.2021 по 21.02.2021 1 місяць.

Відповідно, вислуга років у пільговому обчисленні (один місяць за три місяці) визначена відповідачем у розрахунку становить 2 роки 7 місяців 22 дні, а в календарному обчисленні 1 рік 3 місяці 26 днів (одна кратність входить до календарної вислуги, оскільки періоди накладаються).

З наведеного вище вбачається невідповідність розрахунку вислуги років довідкам, які видавались безпосередньо відповідачем, зокрема в періодах з 13.05.2015 по 09.07.2015, з 02.09.2015 по 12.10.2015 та в періоді з 10.10.2018 по 04.06.2019.

Отже, розрахунок вислуги років позивача, який наданий відповідачем із відзивом на позов, суперечить відомостям довідки відповідача від 27.08.2021 №2241, довідки військової частини НОМЕР_6 від 23.12.2019 №1011, витягу з наказу керівника сектору «М» від 02.09.2015 №245, тому такий розрахунок вчинений невірно.

За розрахунками суду в календарному обчисленні період перебування позивача до якого застосовується пільгове обчислення становить 1 рік 4 місяці 23 дні (на 29 днів більше ніж визначено у розрахунку відповідача), що в пільговому обчисленні становить 2 роки 9 місяців 16 днів (майже на два місяці більше ніж визначено відповідачем).

Щодо дати призову позивача на військову службу, то в наданому відповідачем розрахунку вислуги років ця дата збігається із визначеною позивачем 28.06.1988, а не 30.06.1988, як зазначає позивач.

Також суд зазначає, що з наданого відповідачем розрахунку вислуги років позивача вбачається повне перенесення до нього періоду служби позивача в ОВС, в тому числі в пільговому обчисленні (один місяць за півтора місяці).

З наданого відповідачем розрахунку вислуги років позивача вбачається наявність в ньому невірних даних не лише щодо розрахунку періоду служби на пільгових умовах один місяць за три місяці, а й в частині періоду служби позивача з 31.08.2017 по 19.12.2021 (оскільки з незрозумілих причин в цьому періоді є розрив між 01.09.2020 та 06.09.2020), при тому, що відповідно до наказу відповідача від 19.12.2021 №394 (навіть з урахуванням змін, внесених наказом від 20.12.2021 №396) грошова допомога при звільненні визначена позивачу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за чотири повних календарних роки служби, тобто з 2017 по 2021 (виходячи з заперечень відповідача наведених у відзиві, ця допомога розраховується за безперервну службу).

З викладеного вище вбачається невідповідність розрахунку вислуги років фактичним обставинам справи (наявним в справі доказам).

З матеріалів справи вбачається, що станом на дату звільнення з органів внутрішніх справ вислуга років позивача становила 20 років 04 місяці 11 днів в календарному обчисленні, 25 років 07 місяців 20 днів у пільговому обчисленні, при цьому вбачається, що до загальної вислуги років враховані період проходження позивачем військової служби (28.06.1988-28.05.1990 1 рік 11 місяців) та половина періоду навчання.

За розрахунками суду період перебування позивача на військовій службі після звільнення з ОВС (з 04.09.2014 по 12.10.2015, з 31.08.2017 по 19.12.2021) становить 5 років 04 місяці 29 днів в календарному обчисленні.

Отже, в календарному обчисленні загальна вислуга років позивача складає (20 років 04 місяці 11 днів + 5 років 04 місяці 29 днів) 25 років 09 місяців 10 днів.

Разом з тим, в наказі відповідача від 19.12.2021 №394 (з урахуванням змін, внесених наказом від 20.12.2021 №396) вислуга років позивача в календарному обчисленні визначене у 25 років 08 місяць 23 дні, тобто на 17 днів менше ніж вирахувано судом.

Отже, загальна вислугу років позивача визначено за наявними у справі доказами в розмірі: 25 років 07 місяців 20 днів (загальна вислуга років при звільненні з ОВС) + 5 років 04 місяці 29 днів (розрахована судом календарна вислуга позивача в ЗСУ) + 2 роки 9 місяців 16 днів (розрахована судом пільгова вислуга позивача в ЗСУ) = 33 років 10 місяців 5 днів, тобто більше ніж на два місяці від визначеної відповідачем у наказі від 19.12.2021 №394 (з урахуванням змін, внесених наказом від 20.12.2021 №396).

З наведеного вбачається обґрунтованість позовних вимог позивача в частині невірного обрахунку відповідачем вислуги років позивача в наказі від 19.12.2021 №394 (з урахуванням змін, внесених наказом від 20.12.2021 №396). Відповідно, в такий наказ мають бути внесені зміни в частині вислуги років позивача.

Щодо не нарахування та невиплати позивачу у повному обсязі щомісячного грошового забезпечення.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

За приписами ст. 1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Постановою №704, зокрема затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови №704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103).

Згідно з п. 6 Постанови №103 внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Так, до Постанови №704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: «4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, зміст змін, які внесено в п. 4 Постанови №704 Постановою №103, полягає в зміні дати, станом на яку встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, що використовується для обчислення окладів шляхом його множення на відповідні тарифні коефіцієнти, а також в скасуванні правила про те, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року не може бути меншим 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2022 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасувати п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Спосіб правозастосування положень нормативно-правового акту, до якого іншим нормативно-правовим актом були внесені зміни, визнані в майбутньому судовим рішенням нечинними, визначено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24.06.2020 по справі №160/8324/19.

Так, попри чинність в спірний період Постанови №103 Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19, від 11.08.2023 у справі №380/103/22).

Також суд зазначає, що з 01.01.2020 положення п. 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.

Встановлене положеннями п. 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Касаційного адміністративного суду від 02.08.2022 по справі №440/6017/21. Їх релевантність обставинам цієї справи підтверджена в ході розгляду справи №380/10103/22, в тому числі Касаційним адміністративним судом.

Відтак, з 29 січня 2020 року - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18 - виникли підстави для розрахунку грошового забезпечення позивача з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, оскільки з цієї дати позивач мав право на отримання грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою №704 у відповідності до вимог статті 9 Закону №2011-ХІІ.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2021 року - 2270 гривень.

Отже, через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, виникли підстави для нарахування грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою №704 у відповідності до вимог статті 9 Закону №2011-ХІІ, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії відповідача, які полягають у нарахуванні складових грошового забезпечення позивача за період з дати зарахування до списків військової частини до дати виключення з цих списків (з 21.01.2021 по 19.12.2021) шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, є протиправними.

В свою чергу виплати, які відповідач мав здійснити на користь позивача в день його звільнення з військової служби, які розраховуються виходячи з розміру грошового забезпечення, як то: грошова компенсація невикористаних днів основної та додаткової відпусток, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, одноразова грошова допомога при звільненні (розмір якої, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 24.11.2020 по справі №822/3008/17, визначається виходячи з загальної вислуги років), розраховані із застосуванням невірно визначеного розміру грошового забезпечення позивача, а тому суд висновує про протиправність таких дій.

Щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки за 2015 рік.

Як встановлено судом в період з 04.09.2014 по 12.10.2015 проходив службу в Збройних Силах України у ВЧ ПП НОМЕР_2 (після перейменування ВЧ НОМЕР_1 ). Відповідно до наказу ВЧ ПП НОМЕР_2 від 12.10.2015 станом на 12.10.2015 мав календарну вислугу років 24 роки 8 місяців 25 днів. При цьому при звільненні з військової служби 12.10.2015 позивачу була виплачена одноразова грошова допомога за 12 повних календарних місяців служби в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен календарний місяць служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460. Крім того, в зазначеному наказі визначено, що в 2015 році позивачу не надавалась щорічна основна відпустка, що також підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.01.2022, в якій також зазначено про ненадання позивачу за зазначений період додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, або її компенсації.

13.06.2015 позивачу видане посвідчення учасника бойових дій.

За приписами ч. 1 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ (в редакції, яка діяла станом на 12.10.2015) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надана пільга щодо використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

З матеріалів справи вбачається, що за період служби у відповідача з 04.09.2014 по 12.10.2015 (на той час відповідач мав умовне найменування ВЧ ПП НОМЕР_2 ) позивачу не надавались основна та додаткова відпустки).

Відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ (в редакції, яка діяла станом на 12.10.2015) у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Отже, в силу приписів зазначеної норми позивачу має бути нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток за 2015 рік, чого в даному випадку не відбулось (докази іншого в матеріалах справи відсутні).

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду щодо не обмеження будь-яким строком права звернення до суду з позовом щодо оплати праці по правовідносинах, які існували до 19.07.2022 року.

Щодо щорічних основних та додаткових відпусток за 2017-2021 роки висновок суду наведений вище.

Щодо індексації грошового забезпечення.

Частинами першою-третьою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03 липня 1991 року (надалі - Закон №1282-ХІІ).

Положеннями статті 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок №1078).

Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Згідно п.1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1078 (в редакції Постанови КМ №1013 від 09.12.2015) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

У пункті 4 Порядку №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 (в редакції Постанови КМ №1013 від 09.12.2015), у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Також, з 01.12.2015 року згідно з постановою Кабінету Міністрів №526 від 13.06.2012 року в редакції постанови Кабінету Міністрів №1013 від 09.12.2015 року Порядок доповнено пунктом 10-2, відповідно до якого для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Станом на дату звільнення позивача з військової служби п. 10-2 Порядку №1078 мав наступну редакцію: для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.

Відповідно до приписів пунктів 2, 5 Порядку №1078 (в редакції Постанови КМ №1013 від 09.12.2015) для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави суду дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 13 указаної Постанови вона набрала чинності з 01 січня 2008 року.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01 березня 2018 року.

Отже, відповідно до приписів Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року (включно) (в період з 31.08.2017 по 09.02.2018 позивач служив у ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з 10.02.2018 по 18.01.2021 позивач служив у ВЧ НОМЕР_3 ), а для періоду з березня 2018 року базовим місяцем є березень 2018 року (з 10.02.2018 по 18.01.2021 позивач служив у ВЧ НОМЕР_3 , з 21.01.2021 по 19.12.2021 - у ВЧ НОМЕР_1 ).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі №400/1118/21 та від 19.05.2022 у справі №200/3859/21.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 переведено з військової частини НОМЕР_3 для подальшого проходження служби до ВЧ НОМЕР_1 з 21 січня 2021 року. З моменту виключення зі списків військової частини НОМЕР_3 до моменту прибуття до ВЧ НОМЕР_1 нарахування грошового забезпечення проводилось за новим місцем служби, тобто у ВЧ НОМЕР_1 з урахуванням складових визначених у грошовому атестаті, згідно даних грошового атестата виданого військовою частиною НОМЕР_3 №255 від 18.01.2021 індексацію грошового забезпечення виплачено по 18 січня 2021 року включно, тому з 19 січня 2021 року, моменту вибуття до нового місця служби, до моменту виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення з урахуванням базового місяця - березень 2018 року в сумі 5093,38 грн., що підтверджується наданими відповідачем документами.

Суд зазначає, що в силу приписів ч. 6 ст. 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що за період проходження позивачем служби в складі військової частини НОМЕР_1 (з 21.01.2021 по 19.12.2021) йому була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення. В свою чергу вимога позивача щодо нарахування та виплати відповідачем індексації грошового забезпечення за попередній період військової служби (з 30.08.2017 по 20.01.2021) є необґрунтованою, оскільки в цей період позивач не проходив військову службу в складі військової частини НОМЕР_1 .

З наведених підстав суд висновує про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Щодо компенсації за неотримане речове майно.

На підставі рапорту ОСОБА_1 про виплату грошової компенсації за невикористане речове майно при звільненні, начальником речової служби ВЧ НОМЕР_1 згідно Постанови Кабінету Міністрів України №178 була зроблена довідка-розрахунок за невикористане речове майно за період служби, враховуючи його забезпеченість речовим майном. Дана довідка була передана довольчому органу, а саме військовій частині НОМЕР_7 з метою подачі заявки до ІНФОРМАЦІЯ_6 на отримання коштів для сплати ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно. У зв`язку з тим, що військова частина НОМЕР_1 , знаходиться на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_7 , то і виплачувати грошову компенсацію за неотримане речове майно повинна саме військова частина НОМЕР_7 .

Відповідно, в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими.

Щодо не нарахування та не виплати на день звільнення з військової служби за станом здоров`я грошової компенсації вартості проїзних квитків у сумі 717,21 грн., та вартості добового харчування під час перебування у службовому відрядженні у сумі 420,00.

Відповідно до п. 6 ст.14 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України в межах затверджених асигнувань.

Повернення після завершення відрядження або виконання доручення в інтересах військової частини військовослужбовець зобов`язаний відзвітувати про кількість і напрями використання виданих на відрядження або під звіт грошових коштів, повернути суму не витрачених у відрядженні коштів (за наявності). Посвідчення про відрядження №253 від 27.08.2021 та №210 від 12.07.2021, які позивач додає до позовної заяви складені у порушення наказу Міністерства Фінансів України від 28.09.2015 №841 «Про затвердження форми Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, та Порядку його складання», відмітка про прибуття (повернення) до військової частини відсутні. Також позивач не долучає звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт заповнений власноруч з відміткою «підпис підзвітної особи» та «дата складання звіту» Так, як дата подання звіту є точкою відліку для своєчасного перерахування коштів. У разі використання особистої картки (власних коштів) військовослужбовця необхідно орієнтуватися на загальні строки подання Звіту, встановлені п.п. «а» п.п. 170.9.2 пункту 170.9 ст. 170 Податкового Кодексу України, тобто 5 банківських днів з дня завершення відрядження. Адже перерахування грошових коштів на особисту картку прирівнюється до видачі авансу готівкою. Відтак, за посвідченням про відрядження №210 від 12.07.2021 позивачу нараховано за проїзний документ №868667 від 13.07.2021 - 290,25 грн. (без врахування напою вартістю 10,00 грн), за Квиток №557256 від 14.07.2021 - 47,50 грн., добові витрати (3 доби) підстава посвідчення про відрядження №210 від 12.07.2021 - 180,00 грн. Загальна сума - 517,75 грн.; за посвідченням про відрядження №253 від 27.08.2021 нараховано за проїзний документ №П46-Е1-2 від 26.08.2021 в сумі - 369,46 грн., та добові витрати (4 доби) підстава посвідчення про відрядження №253 від 27.08.2021 - 240,00 грн. Загальна сума - 609,46 грн. Разом за двома посвідченнями про відрядження сума до відшкодування складає за витрати пов`язані з відшкодуванням проїзду - 707,21 грн (зазначена сума у позовній заяві - 717,21 грн.), за добові витрати - 420,00 грн.

Щодо не нарахування та невиплати позивачу на день звільнення з військової служби грошової компенсації за піднайом житла, передбачених абзацом 5 пунктом 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до наданої помічником командира з фінансово-економічної роботи-начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_7 відповіді №0989/10/54 від 08 лютого 2022 року (відповідь долучена до матеріалів справи):

Виплата компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень військовослужбовцям здійснюється відповідно до наказу Міністра оборони України від 31.07.2018 року №380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 року №450 «Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень» та відповідно до пункту 12 наказу Міністра оборони України від 12 березня 2021 року №59 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2021 рік» з 01 січня 2021 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям за піднайом (найом) жилих приміщень встановлюється:

- у м Київ - 3800,00 грн. на місяць;

- в обласних центрах - 2850,00 грн. на місяць;

- в інших населених пунктах - 1900,00 грн. на місяць.

При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри збільшуються в 1,5 рази.

Виплата компенсації за піднайом (найом) приміщень виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця до якого долучається визначений постановою КМУ від 26 червня 2013 року №450 перелік документів.

За період з 30.06.2021 по 19.12.2021 ОСОБА_1 здійснено нарахування компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень в розмірі 10727,85 грн., перераховано 10566,93 грн.

Також, відповідно до листів управління Державної казначейської служби України у м.Донецьку Донецької області від 21.12.2021 №02-29-06/415, від 28.12.2021 №02-29-06/425, від 31.12.2021 №02-2906/432 на виконанні в управлінні ДКСУ перебувають виконавчі листи та постанови про стягнення. Кошти на виконання постанов та виконавчих листів замовлено, очікується надходження.

Відповідно до п.25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 управлінням Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької проводиться безспірне стягнення коштів для виконання вищевказаних виконавчих листів та постанов. Рахунки військової частини НОМЕР_7 на період безспірного стягнення заблоковано до повного погашення заборгованості, видатки здійснюються тільки за захищеними статтями.

Таким чином грошову компенсацію за піднайом житла повинна виплачувати військова частина НОМЕР_7 , а не відповідач.

Щодо не нарахування та невиплати грошової премії в розмірі 2500 гривень до Дня захисників і захисниць України.

На підставі доручення №16196/з від 12 жовтня 2021 року, відповідно до 15 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 51 Бюджетного кодексу України за підсумками роботи у січні-вересні 2021 року та з нагоди Дня захисників і захисниць України заохотити військовослужбовців, які не мають не знятих дисциплінарних стягнень (крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів з числа громадян, які не проходили військову службу), грошовою премією в розмірі 2500 гривень.

У зв`язку з тим, що на позивача відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_7 від 24.07.2021 року №315 було накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана» дана премія не була виплачена.

Не погодившись з зазначеним дисциплінарним стягненням, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.09.2022 по справі №280/7948/21 було зобов`язано Військову частину НОМЕР_7 провести перерахунок та виплату капітану ОСОБА_1 грошового забезпечення за займаними посадами у повному обсязі за липень 2021 року, в тому числі грошову премію в розмірі 2500 гривень за окремим дорученням Міністра оборони України від 12 жовтня 2021 №16196/з до Дня захисників і захисниць України, з урахуванням раніше виплачених сум.

Вказане рішення набрало законної сили 06.10.2022.

Таким чином, дану суму повинна виплатити позивачу Військова частина НОМЕР_7 , а не ВЧ НОМЕР_1 .

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 18187,28 грн., та не своєчасний розрахунок при звільнені (невиплата компенсації за речове майно, індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової соціальної відпустки, передбаченої учаснику бойових дій, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, основних та додаткових видів грошового забезпечення) на користь позивача за період з 19 грудня 2021 року по день ухвалення судового рішення за цим адміністративним позовом.

Сума 18187,28 грн за розрахунком позивача складається з:

за затримку своєчасної виплати нарахованої відповідачем суми до виплати з дня звільнення (534,92 грн. *4 дні ( кількість прострочених днів) =2139,68 грн.

за затримку виплат, що підлягають виплаті згідно законодавства України - 534,92 грн.* 30 днів (кількість прострочених днів до звернення до суду) = 16047,60 грн.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У статті 97 КЗпП зазначено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Заробітна плата виплачується у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2021 рік» №9 від 12.03.2021, грошове забезпечення військовослужбовцям нараховувати та виплачувати до 20 числа щомісячно, у разі надходження коштів пізніше цього строку - протягом трьох днів після їх надходження.

Позивач у день звільнення з військової служби, та виключення із списків військової частини та всіх видів забезпечення, не працював оскільки повернувся з лікувального закладу з міської лікарні №10 м. Запоріжжя 18.12.2021 (субота). 19.12.2021 позивач рапортом №7700 від 19.12.2021 повідомив командування військової частини про намір звільнитися з військової служби згідно з пп. «б» п. 2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за календарем дата 19.12.2021 року припадає на неділю. 20.12.2021 відповідно до Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту затвердженого наказом Міністерства оборони України 22.05.2017 року №280, Бюджетної політики Міністерства оборони України на 2021 рік №59 від 12.03.2021 та регламенту роботи Державної казначейської служби України та її територіальних органів, була подана заявка на отримання бюджетних коштів на сплату податків та виплату грошового забезпечення. 22.12.2021 - сплачені податки із грошового забезпечення , 23.12.2021 - на картковий рахунок перераховано грошове забезпечення позивачу. Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. До дати виключення зі списків ВЧ НОМЕР_1 позивач рапортів з вимогою продовжити йому час проходження служби до повного розрахунку не подавав, та в рапорті №7700 від 19.12.2021 такі вимоги не викладені.

Враховуючи вище викладене та вимоги статті 116 КЗпП України, статті 97 КЗпП України та те, що відповідач не був обізнаний з наміром позивача звільнитися з військової служби, оскільки останній знаходився на лікуванні, розрахунок з позивачем був проведений вчасно, не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно із частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№23759/03 та №37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Водночас, відповідно до даного Висновку згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, від різних правових положень, звичаїв, доктринальних принципів, а також ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, суд висновує про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

В зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору питання щодо судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі щомісячного грошового забезпечення за період проходження у військовій частині НОМЕР_1 військової служби за контрактом з 21 січня 2021 року по 19 грудня 2021 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 розміру посадового окладу, окладу за військовими званнями та відсоткової надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з того, що розмір посадового окладу повинен визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 21 січня 2021 року по 19 грудня 2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в день звільнення з військової служби за станом здоров`я в повному розмірі матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021 році у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з того, що розмір посадового окладу повинен визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 в повному розмірі матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021 році, з урахуванням раніше виплачених сум, у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з того, що розмір посадового окладу повинен визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в день звільнення з військової служби за станом здоров`я в повному розмірі грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2017-2021 роки, виходячи з того, що розмір посадового окладу повинен визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 в повному розмірі грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2017-2021 роки, виходячи з того, що розмір посадового окладу повинен визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в день звільнення з військової служби за станом здоров`я в повному розмірі грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки, виходячи з того, що розмір посадового окладу повинен визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 в повному розмірі грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки, виходячи з того, що розмір посадового окладу повинен визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в день звільнення з військової служби 12.10.2015 грошової компенсації щорічної основної (35 днів) та додаткової (14 днів) відпусток за 2015 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної основної (35 днів) та додаткової (14 днів) відпусток за 2015 рік.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині не нарахування та невиплати в повному розмірі ОСОБА_1 в день звільнення з військової служби за станом здоров`я одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повні чотири календарних роки служби, виходячи з того, що розмір посадового окладу повинен визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 в повному розмірі одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повні чотири календарних роки служби, виходячи з того, що розмір посадового окладу повинен визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії відповідача в частині невірного обчислення вислуги років капітану ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 внести зміни до пункту 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.12.2021 №394 в частині того, що станом на 19.12.2021 загальна вислуга років у Збройних Силах України ОСОБА_1 становила - 33 років 10 місяців 5 днів, з них в календарному обчисленні - 25 років 09 місяців 10 днів, в пільговому обчисленні 8 років 0 місяців 25 днів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «15» жовтня 2024 року.

Суддя Р.В. Кисіль