Справа № 460/2112/21
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 жовтня 2024 року

м. Київ

справа №460/2112/21

адміністративне провадження № К/990/37331/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Жука А.В.,

суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року

у справі №460/2112/21

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 460/2112/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11 грудня 2020 року №333-о "Про звільнення працівника податкової міліції ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 , зарахованого у розпорядження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на посаду та у податкову міліцію з 24 грудня 2020 року; зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 грудня 2020 року по 02 листопада 2021 року; визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 23 грудня 2020 року №92 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності". У решті позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - відмовлено.

На виконання рішення 24 грудня 2021 року позивачу у справі видані виконавчі листи.

18 березня 2024 року позивач повторно звернувся до суду із заявою по справі № 460/2112/21 про заміну сторони виконавчого провадження з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на Бюро економічної безпеки України.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року, відмовлено у задоволенні клопотання повністю.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі №460/2112/21.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

Скаржник вимоги своєї касаційної скарги мотивує тим, що суди допустили порушення норм процесуального права і, як наслідок, дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для заміни сторони виконавчого провадження.

Надаючи оцінку аргументам касаційної скарги щодо їхньої обґрунтованості, Верховний Суд керується такими мотивами.

Відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 460/2112/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11 грудня 2020 року №333-о "Про звільнення працівника податкової міліції ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 , зарахованого у розпорядження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на посаду та у податкову міліцію з 24 грудня 2020 року; зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 грудня 2020 року по 02 листопада 2021 року; визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 23 грудня 2020 року №92 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності". У решті позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - відмовлено.

На виконання рішення 24 грудня 2021 року позивачу у справі видані виконавчі листи.

04 січня 2022 року до суду першої інстанції надійшла заява позивача про заміну сторони виконавчого провадження в адміністративній справі №460/2112/21.

Заяву позивача задоволено частково - постановлено ухвалу суду від 17 лютого 2022 року, якою замінено сторону виконавчого провадження у справі № 460/2112/21 з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби () його правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (44082145); рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року у справі №460/2112/21 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаду та у податкову міліцію з 24 грудня 2020 року та нарахування і виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24 грудня 2020 року по 02 листопада 2021 року в межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишено без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2022 року касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задоволено частково. Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року скасовано в частині задоволення вимоги ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження.

28 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на Бюро економічної безпеки України.

Ухвалою суду від 29 травня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну боржника у виконавчому провадженні у справі № 460/2112/21, відмовлено повністю.

18 березня 2024 року позивач повторно звернувся до суду із заявою про по справі № 460/2112/21 заміну сторони виконавчого провадження з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на Бюро економічної безпеки України.

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції, з висновками, якого погодився суд апеляційної інстанції зазначив, що законодавством установлено головну умову, за якої обов`язки боржника може бути перекладено на іншу особу, - це вибуття сторони унаслідок припинення.

Проте у спірному випадку відсутні підстави стверджувати про наявність обставин, які зумовлюють правонаступництво, оскільки боржник як юридична особа не є ліквідованим.

За приписами частин першої та третьої статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Ухвалу суду за результатами вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина четверта статті 379 КАС України).

Статтею 52 КАС України закріплені положення стосовно процесуального правонаступництва та указано, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

За змістом частин першої та другої статті 15 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Абзацом 1 частини п`ятої статті 15 Закону № 1404-VIII обумовлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок).

Пунктами 5, 6, 7, 8 цього Порядку передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади -- до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Майнові права та обов`язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом. У разі ліквідації органу виконавчої влади складається ліквідаційний баланс. Кабінет Міністрів України приймає рішення щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади, що ліквідується, та визначає суб`єкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління такого органу.

Внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.

Системний спосіб тлумачення указаних норм свідчить про те, що підставами для залучення до участі у справі правонаступника сторони суб`єкта владних повноважень є або припинення суб`єкта владних повноважень в результаті реорганізації чи ліквідації, або повне чи часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого (іншим) внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 2а-15057/09/2670 Верховний Суд указав, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому, обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

Правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції (постанова Верховного Суду у від 12.06.2018 у справі № 2а-23895/09/1270).

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами)) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.

При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.

У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другого відповідача суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.

Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.

Указані правові висновки щодо правонаступництва зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №9901/348/19.

Вирішуючи питання публічного правонаступництва, Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі № 826/9815/18 виходив із специфіки публічно-правових відносин, а саме: тієї обставини, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому, такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації.

У цій постанові Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого, якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.

Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво).

У випадку повного правонаступництва до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби, зокрема, в частині продовження дії трудового договору з працівниками.

Такий підхід ґрунтується на конституційних принципах безперервності процесу державного управління та відповідальності держави перед людиною за свою діяльність.

Колегія суддів ураховує, що спір між сторонами цієї справи виник у відносинах публічної служби та стосувався поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а не у відносинах, що пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції.

У такому випадку заміна Офісу великих платників податків ДФС, як боржника за вказаним рішенням, може мати місце виключно у випадку його фактичного вибуття внаслідок припинення.

Аналогічна правова позиція викладена у схожих за змістом правовідносинах у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 826/9815/18, від 13.10.2021 у справі № 803/130/16, від 06.10.2022 у справі № 600/2258/21-а, від 15.12.2022 у справі № 826/8906/15, від 24.01.2023 у справі № 300/7605/21, від 31.01.2023 у справі № 380/4967/22, від 01.03.2023 у справі №120/14457/21-а, від 09 червня 2023 року у справі №1.380.2019.005477, від 09 листопада 2023 року у справі № 300/6212/21.

За правилами частин першої та п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно даних Єдиного державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 18 квітня 2024 року такий орган державної влади, як Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України перебуває у процесі припинення, тому немає підстав стверджувати про наявність підстав для правонаступництва в даній справі.

Разом з тим, запис про припинення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент вирішення судом питання про заміну боржника у виконавчому провадженні відсутній.

Водночас обов`язок боржника (Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби), який слідує із рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року стосується поновлення позивача на роботі та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто не стосується публічно-владних функцій відповідача.

Запис про припинення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в Реєстрі на момент вирішення судами попередніх інстанцій питання про заміну боржника у виконавчому провадженні відсутній.

Верховний Суд вважає, що в даному конкретному випадку, ключовим при вирішенні питання про наявність чи відсутність підстав для заміни сторони виконавчого провадження є визначення підстав виникнення спірних правовідносин.

Ураховуючи, що суть спору у цій справі не стосується публічно-владних функцій і на момент вирішення судами питання про заміну боржника у виконавчому провадженні до Реєстру не був унесений запис про припинення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про заміну боржника у виконавчому провадженні.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень у цій частині відсутні.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновків, що судами попередніх інстанцій повно і всебічно досліджено і оцінено обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Крім того, суд звертає увагу, що 28 березня 2023 року ОСОБА_1 вже звертався до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на Бюро економічної безпеки України.

При цьому, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну боржника у виконавчому провадженні у справі № 460/2112/21, відмовлено повністю.

Водночас, як вбачається з відомостей КП «ДСС» скаржник також ініціював касаційний перегляд вищезазначених судових рішень. Так, Верховний Суду в постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 460/2112/21 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року у справі №460/2112/21 залишив без змін.

З огляду на наведене та виходячи з того, що правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення та доводи касаційної скарги не спростовують наведеного, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись положеннями пункту 5 частини першої, приписами частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі №460/2112/21.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіА.В. Жук Н.М. Мартинюк Ж.М. Мельник-Томенко