Справа № 120/9661/24
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2024-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 жовтня 2024 р. Справа № 120/9661/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравець Віти Анатоліївни до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

22.07.2024 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кравець Віта Анатоліївна з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 14 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" оформлене протоколом від 29 червня 2024 року № 5-2;

- зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву позивача про надання відстрочки з врахуванням правових позицій, викладених в мотивувальній частині рішення.

Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 24.07.2024 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 24.07.2024 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 29.07.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даною ухвалою також витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином засвідчену копію заяви про відстрочку з додатками, яку ОСОБА_1 подав до ІНФОРМАЦІЯ_1 26.06.2024 року (вх.№294).

30.07.2024 року представником позивача повторно подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 24.07.2024 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

07.10.2024 року до суду надійшли витребувані матеріали.

Крім, того на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки факт окремого проживання доньки ОСОБА_2 не звільняє першу від обов`язку утримувати свою матір.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

26.06.2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно пункту 14 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки його бабуся є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного стороннього догляду.

До даної заяви ОСОБА_1 додав копії наступних документів:

- паспорт громадянина України ОСОБА_1 ;

- свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 серії № НОМЕР_1 від 17.10.1981 року;

- свідоцтво про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 ;

- довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №686452 від 22.04.2024 року щодо встановлення ОСОБА_2 І групи інвалідності;

- паспорт громадянина України ОСОБА_2 ;

- картку фізичної особи платника податків ОСОБА_2 ;

- свідоцтво про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 ;

- витяг з реєстру територіальної громади стосовно ОСОБА_1 ;

- витяг з реєстру територіальної громади стосовно ОСОБА_2 ;

- довідку Виконавчого комітету Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області №362 від 30.04.2024 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб;

- рішення про призначення / перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 03.06.2024 року;

- заяву ОСОБА_2 від 25.06.2024 року.

Однак, листом №4371 від 17.07.2024 року відповідач повідомив позивача, що рішенням комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленим протоколом №5-2 від 29.06.2024, йому відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період за пунктом 14 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Підставою для відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації слугувало наявність у особи, яка потребує догляду, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , члена сім`ї першого ступеню споріднення (доньки), яка згідно з частиною 1 статті 202 Сімейного кодексу зобов`язана її утримувати та яка згідно відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не являється військовозобов`язаною.

Позивач вважає рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 14 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" оформлене протоколом від 29 червня 2024 року № 5-2 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Зокрема, останнім Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 469/2024 від 23 липня 2024 року , продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389-VIII.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 року №69/2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-ХІІ від 21.10.1993 року (далі - Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до статті 1 Закону №3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 1 статті 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а саме: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

В свою чергу, статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я). У разі відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення норма цього пункту поширюється на членів сім`ї третього ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи;

Відповідно до Додатку 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), документами, що підтверджують право на відстрочку за пунктом 14 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" є:

- для особи, яка зайнята доглядом, - документи, що підтверджують родинні зв`язки другого ступеня споріднення (рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки),один із документів, що підтверджує неможливість військовозобов`язаної особи першого ступеня споріднення (батьки, її чоловік або дружина, діти такої особи, у тому числі усиновлені) здійснювати догляд за особами з інвалідністю I або II групи: інвалідність такої особи, її потребу у постійному догляді, перебування під арештом (крім домашнього арешту), відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі, та документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд, або акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) (додаток 8), в якому зазначаються відомості про відсутність інших осіб, які могли б здійснювати такий догляд;

- для особи, яка потребує догляду, - один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики та висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.

Надаючи оцінку доводам представника позивача, що надані разом із заявою про надання відстрочки від призову документи свідчать про те, що ОСОБА_1 має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 14 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки його бабуся відповідно акта огляду медико-соціальною експертною комісією є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного стороннього догляду, при цьому особи першого ступеня споріднення, які могли б здійснювати такий догляд відсутні, суд зазначає наступне.

Ключовим питанням, яке потребує дослідження у межах розгляду даної справи є те чи наявні у бабусі позивача ОСОБА_2 особи першого ступеня споріднення, які відповідно до закону зобов`язані та мають можливість здійснювати постійний догляд.

Як уже встановлено судом, підставою для відмови позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації слугувало наявність у його бабусі ОСОБА_2 члена сім`ї першого ступеню споріднення, а саме доньки ОСОБА_6 .

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи і потребує постійного догляду та допомоги.

З аналізу викладеного, вбачається, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи, потребує постійного стороннього догляду та має доньку - ОСОБА_6 .

Отже, в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт наявності члена сім`ї першого ступеня споріднення, зокрема доньки - ОСОБА_6 .

Встановивши, що бабуся позивача ОСОБА_2 має члена сім`ї першого ступеня споріднення, зокрема доньку - ОСОБА_6 , суд констатує неможливість застосування у спірних правовідносинах пункту 14 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ без надання належних і допустимих доказів про відсутність можливості у здійсненні догляду доньки за матір`ю, тобто членом сім`ї першого ступеня споріднення.

З 18.05.2024 діє новий Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, яким врегульовано та деталізовано процедуру надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення.

Додатком 5 вказаного Порядку вказано, що особі яка зайнята доглядом та бажає отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за пунктом 14 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ необхідно підтвердити неможливість члена сім`ї першого ступеня споріднення (батьки, її чоловік або дружина, діти такої особи, у тому числі усиновлені) здійснювати догляд за особами з інвалідністю I або II групи.

Зокрема, Порядок № 560 регламентує можливість здійснення членом сім`ї другого ступеня споріднення догляду за особою з інвалідністю I або II групи за умови неможливості особи першого ступеня споріднення (батьки, її чоловік або дружина, діти такої особи, у тому числі усиновлені) здійснювати догляд: інвалідність такої особи, її потребу у постійному догляді, перебування під арештом (крім домашнього арешту), відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі.

Однак, відповідних доказів неможливості особи першого ступеня споріднення здійснювати догляд до заяви про надання відстрочки від призову під час мобілізації та до матеріалів справи позивачем не долучено.

Також слід зазначити, що відсутність факту спільного проживання чи досягнення пенсійного віку членом сім`ї першого ступеня споріднення, вказаними нормами не визначено, як підставу неможливості здійснення догляду.

В свою чергу, наведене кореспондує із нормами Конституції України та Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні".

Так, статтею 51 Конституції України передбачено, зокрема, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Статтею 47 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" визначено, що діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

На переконання суду, позивачем до заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не надано належних доказів того, що він є єдиною особою, хто може здійснювати догляд за його бабусею, зокрема, про неможливість здійснення такого членом сім`ї першого ступеня споріднення, а саме її донькою.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що на час винесення рішення у даній справі позивачем не надано доказів, які б підтверджували право на відстрочку за пунктом 14 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" з урахуванням додатку 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

У відповідності до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя Свентух Віталій Михайлович