Справа № 160/20404/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -
29.07.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, суб`єкта владних повноважень, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , в тому числі посадової особи, майора ОСОБА_2 , голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , як структурного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , щодо не надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , довідки про відстрочку та не оголошення наказу про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , відстрочки відповідно до п.4 ч.1 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, як батьку що самостійно виховує дитину віком до 18 років, без участі матері дитини, відповідно до рішення суду, а саме ухвали Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2023 у справі №213/4402/23 (2/213/1747/23);
- зобов`язати відповідача, суб`єкта владних повноважень, посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , в тому числі голову комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , як структурного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , довідку про відстрочку та оголосити наказ про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , відстрочку відповідно до п.4 ч.1 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, як батьку що самостійно виховує дитину віком до 18 років, без участі матері дитини, відповідно до рішення суду, а саме ухвали Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2023 у справі №213/4402/23 (2/213/1747/23).
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач є військовозобов`язаним, учасником бойових дій та перебуває на військовому обліку в Інгулецькому об`єданому ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач самостійно виховує неповнолітню дитину ОСОБА_3 , яка проживає разом з ним та знаходиться на повному одноособовому утриманні позивача. Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 для продовження строку дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, як батько який самостійно виховує дитину до 18 років, проте відповідачем було відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з відсутністю підтвердження факту самостійного виховання та утримання дитини. Зазначає, що посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_4 допустили протиправну бездіяльність в частині ненадання позивачу довідки про відстрочку та не оголошення наказу про надання позивачу відстрочки, як батьку, який самостійно виховує дитину до 18 років.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
12.09.2024 року від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідач зазначає, що надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» можливе лише у разі, коли другий з батьків такої дитини помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує дитину та утримує її за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснено на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Надані до заяви про наданні відстрочки документи не підтверджують факт самостійного виховання дитини позивачем, оскільки ухвала суду про укладення мирової угоди не є підтвердженням того, що мати не приймає участь у вихованні та забезпеченні дитини. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Також заперечує проти стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката.
Справа розглянута судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження судом досліджено докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.
Відповідно до матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є військовозобов`язаним, учасником бойових дій та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується матеріалами справи.
11.07.2024 року позивач звернувся до Інгулецького об`єданого територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про надання відстрочки від призову під час мобілізації та підтверджуючі документи на підставі п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідачем було надано відповідь у вигляді повідомлення від 17.07.2024 року №1332 за підписом голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому було зазначено, що відповідачем було розглянуто заяву позивача та підтвердні документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». За результатами розгляду було повідомлено, що протоколом від 16.07.2024 року №49 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період та повідомлено, що позивач підлягає призову на військову службу під час моблілізації, на особливий період на загальних підставах. Причиною відмови зазначено «відсутнє підтвердження факту самостійного виховання та утримання дитини. Норма ст.23 абз.4 ч.1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не передбачає самостійне виховання та утримання дитини за мировою угодою затвердженою судом».
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2232-XII, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною чотирнадцятою статті 2 Закону № 2232-XII установлено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено:
- ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб;
-військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався згідно з Указами Президента від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024.
У відповідності до пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Частиною 7 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII установлено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 56 Порядку № 560 визначено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до пункту 57 Порядку № 560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Абзацем першим пункту 58 Порядку № 560 передбачено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
За правилами пункту 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7.
Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Аналіз наведеного свідчить про те, що до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та в особливий період, у тому числі в період дії воєнного стану, які надаються в установленому порядку, а рішення про надання або відмову у наданні відстрочки оформляється протоколом.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем 11.07.2024 подано до відповідача заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, в якій він просив розглянути та оформити у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 №560, довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, до якої додано відповідний пакет документів, зокрема ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2023 у справі №213/4402/23, якою затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 та підтверджено, що ОСОБА_1 буде самостійно займатися вихованням дитини та матеріально її утримувати до її повноліття.
Також до заяви позивачем додано документи, які підтверджують виїзд ОСОБА_4 закордон на невизначений строк.
Тобто, позивачем дотримано процедуру подання заяви та підтверджуючих документів до уповноваженого районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Суд вважає, що додані до заяви від 11.07.2024 року документи підтверджували право позивача на отримання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як батько, який самостійно виховує неповнолітню дитину, однак відповідачем такі документи розглянуті неналежним чином.
На думку суду, рішення про відмову у наданні відстрочки, оформлене протоколом №49 від 16.07.2024, не містить обгрунтованої підстави для його прийняття, з посиланням на норму чинного законодавства, яка б підтверджувала правомірність даного рішення.
Суд наголошує, що за загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Невиконання відповідачем законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акту індивідуальної дії вказує на його протиправність.
У позовній заяві позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, однак як встановлено судом, заява позивача про надання відстрочки від призову розглянута комісієї відповідача та ухвалено рішення про відмову у наданні відстрочки, яке оформлено протоколом №49 від 16.07.2024.
За таких обставин, з урахуванням ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні відстрочки ОСОБА_1 , оформлене протоколом №49 від 16.07.2024 та скасувати його, як необґрунтоване.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача видати позивачу довідку про відстрочку та оголосити наказ про надання позивачу відстрочки відповідно до п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.
Суд звертає увагу на те, що в даних спірних правовідносинах відповідач має виключні повноваження щодо ухвалення рішення у встановлений законодавчій спосіб про надання чи про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а також щодо видачі довідок про надання відстрочки.
Отже, позовна вимога про зобов`язання відповідача надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації задоволенню не підлягає, оскільки суд у спірних правовідносинах не може перебирати на себе повноваження іншого органу, в даному випадку територіального центру комплектування та соціальної підтримки з питань надання відстрочки та відповідних документів.
Враховуючи обставини справи, суд вважає, що належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву позивача від 11.07.2024 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти відповідне рішення за результатом розгляду заяви, з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.
У позовній заяві не обґрунтовано, яким чином ІНФОРМАЦІЯ_6 порушено права позивача, а тому вимоги, заявлені до цього відповідача, задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на встановлені у справі обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позивач є особою, яка звільнена від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_7 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яке оформлене протоколом Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.07.2024 року №49.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) від 11.07.2024 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти відповідне рішення за результатом розгляду заяви, з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна