Справа № 160/12876/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 (суддя Юхно І.В.) позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково:

Визнано протиправним та скасовано Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області рішення про відмову в перерахунку від 29.02.2014 о/р 38;

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.11.1991 по 18.06.1992, з 06.07.1992 по 16.11.1992, з 04.01.1994 по 17.03.1995, з 30.11.1995 по 01.03.1999, згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , дата заповнення 14.06.1982;

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.02.2024, зареєстровану за №1341, та прийняти рішення у встановленому порядку з урахуванням висновків суду;

стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 726,72 грн (сімсот двадцять шість гривень 72 копійки).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року виправлено описку в тексті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 року у справі № 160/12876/24 зазначивши вірну дату винесення рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області « 29.02.2024 року».

17.09.2024 року до суду надійшла зава ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, в якому позивач просить ухвалити додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених у справі № 160/12876/24, розмір яких складає 5000 грн.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 з посади судді за її поданням заяви про відставку, та на виконання розпорядження № 595 д від 17.09.2024 року, заяву разом із адміністративною справою передано на розгляд судді Луніної О.С.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 року у справі №160/12876/24 ухвалено судом в порядку спрощеного позовного провадження, тому суд розглядає заяву про ухвалення додаткового судового рішення в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи та заяву про ухвалення додаткового рішення, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа..

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених норм, дає суду підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

До матеріалів справи представником позивача додано:

- копію Договору № 182 про надання правничої допомоги від 01.04.2024 р;

- копія Додаткової угоди №1 від 01.04.2024 року до Договору №182 про надання правничої допомоги від 01.04.2024 р.;

-копія акту № 1 від 09.06.2024 року виконання робіт (наданої правової допомоги) за Додатковою угодою №1 від 01.04.2024 року до Договору №182 про надання правничої допомоги від 01.04.2024 р.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, для відшкодування правничих витрат потрібно надати договір, докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, зокрема детальний опис робіт (наданих послуг), докази їх прийняття та сплати.

01.04.2024 року між позивачем (клієнт) та адвокатом Сустав Наталією Валеріївною було укладено Договору № 182 про надання правничої допомоги.

Згідно пункту 1.1, Адвокат відповідно до вимог чинного законодавства України та доручення клієнта приймає на себе зобов?язання в якості надання правової допомоги направленої на представлення (захист) прав та інтересів клієнта на прийняття доручення клієнти підписується Додаткова угода до Договору.

Згідно Додаткової угоди №1 від 01.04.2024 року до Договору №182 про надання правничої допомоги від 01.04.2024 року сторонами погоджено гонорар адвоката незалежно від витраченого часу та об?єму роботи, який складає, зокрема:

- ознайомлення з наданими документами та консультація 1000 грн;

- підготовка та подання позовної заяви 4000 грн.

Надання зазначених вище послуг підтверджено актом№ 1 виконання робіт (наданої правової допомоги) за Додатковою угодою №1 від 01.04.2024 року до Договору №182 про надання правничої допомоги від 01.04.2024 р., який підписано сторонами договору.

Згідно з актом від 09.06.2024 року, адвокатом надано та клієнтом прийнято наступні послуги: ознайомлення з наданими документами та консультація (2 год) 1000 грн; підготовка та подання позовної заяви (8 год) 4000 грн.

Доказів оплати наданих послуг правової допомоги суду не надано.

За змістом частин першої-третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу наведеної норми видно, що при визначені розміру гонорару адвокат враховує витрачений на надані послуги/роботи час, а сама винагорода сплачується саме за фактично виконані роботи/надані послуги.

Окрім того, відповідно до частин п`ятої, шостої статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), від 28 листопада 2002 року, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Разом з тим, на переконання суду, заявлені до відшкодування витрати за надання правничої допомоги не є співмірними із складністю заявлених позовних вимог, які КАС України віднесено до справ незначної складності, підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та, щодо розгляду яких існує усталена практика судів усіх інстанцій, в тому числі й Верховного Суду.

Крім того, предмет спору в цій справі не потребув вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складеного єдиного процесуального документу (позовної заяви) у цій справі не є значним, а заявлені позовні вимоги задоволено частково.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є непропорційним до предмета спору та частини задоволених позовних вимог, а тому підлягає зменшенню. Витрати на правничу допомогу адвоката підлягають відшкодуванню частково в розмірі 2 000 грн., що відповідатиме критерію розумності та обґрунтованості.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 160/12876/24 у розмірі 2000 грн.

Керуючись ст. ст. 132, 139, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 160/12876/24 задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у справі №160/12876/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

У іншій частині заяви ОСОБА_1 відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 295, 297 КАС України.

Суддя О.С. Луніна