Справа № 140/7203/24
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2024-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/7203/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Державної податкової служби України (далі ДПС України, відповідач), відповідно до якого просить суд стягнути з Державної податкової служби України середній заробіток час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, починаючи з 24.12.2020 по 10.06.2024 включно, в розмірі 258210,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №803/746/15-а поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області з 17.03.2015. Однак, судове зобов`язання в частині скасування протиправного наказу про звільнення та поновлення на роботі ДПС України, як відповідачем у справі, не було виконано, а отже, трудові гарантії порушені. Основною вимогою позову у справі №803/746/15-а було скасування протиправного наказу та поновлення на роботі. Отже, позов був спрямований в першу чергу на захист права на здійснення трудової діяльності у органі де є посади, що відповідають кваліфікації, освіті, досвіду і навикам позивача.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини першої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог не визнає та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що згідно зі статтею 24 Закону №108/95-BP виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи.

Розрахунки з працівниками із заробітної плати здійснюються на підставі первинної облікової документації (наказів про прийняття на роботу, про надання відпустки, табелів використання робочого часу, розрахунково-платіжної відомості тощо), типові форми якої затверджені наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» зі змінами.

Звертає увагу суду, що позивачка не перебувала у трудових відносинах з апаратом ДПС. Нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_1 здійснювались Головним управлінням Міндоходів у Волинській області, компетенційним адміністративним (публічним) правонаступником якого є Головне управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області).

Державна податкова служба України не здійснює ведення обліку робочого часу та нарахування заробітної плати працівникам територіальних органів.

Згідно з частиною другою статті 211 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади, можуть мати окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України.

Відповідно до пункту 15 Положення про ГУ ДПС Волинській області затвердженого наказом ДПС від 12.11.2020 № 643 ГУ ДПС у Волинській області утворюється без статусу юридичної особи та є органом державної влади, має окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України, є розпорядником бюджетних коштів.

Таким чином територіальні органи ДПС, хоча і не є юридичними особами, але відповідно до положень про ці органи є органами державної влади, мають окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, є розпорядниками бюджетних коштів.

У відповіді на відзив позивач просив задовольнити позов повністю, з підстав викладених у позовній заяві.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю, з підстав викладених у відзиві.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №803/746/15-а постановлено поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області та стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 5809,12 грн.

29.12.2020 рішення виконано лише в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 5809,12 грн.

Наказом ДПС України від 11.06.2024 №640-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 » поновлено позивача на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області з 17.03.2015.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо невиконання судового рішення про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 5-1 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) установлено гарантії забезпечення права громадян на працю, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з положеннями статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно з п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Добровільне виконання рішення суду боржником є його законодавчо встановленим обов`язком, який не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Відповідно до статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року в справі №760/9521/15-ц і суд не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції у справі, що розглядається.

Між тим суд враховує, що вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштуватись.

Суд встановив, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №803/746/15-а визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 16 березня 2015 року №189-о «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області з 17 березня 2015 року; стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у Волинській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 419 990,70 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №803/746/15-а апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Волинській області, Державної податкової служби України задоволено частково. Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №803/746/15-а змінено, виклавши абзац четвертий резолютивної частини в наступній редакції; стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у Волинській області в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі- 1 128 963,49 грн. В решті рішення залишенобез змін.

Водночас, це рішення Волинського окружного адміністративного суду не виконувалося відповідачем до 11.06.2024, коли наказом ДПС України №640-о поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області з 17.03.2015. При цьому, відповідачами не надано суду жодних аргументованих пояснень щодо причин такого тривалого зволікання у виконанні судового рішення про поновлення позивача на роботі, а також не обґрунтовано поважність причин такої бездіяльності.

Суд наголошує, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно та не залежить від його оскарження в апеляційній чи касаційній інстанціях.

За таких обставин суд вважає підставними доводи позивача про протиправну затримку виконання відповідачами рішення суду про поновлення його на роботі. Тому, відповідно до вимог статті 236 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого виконання.

Згідно з статтею 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 (далі Порядок №100).

Відповідно до абз. 1, 3 п. 2 Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 4 п. 2 Порядку №100 визначено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Пунктом 8 Порядку №100 установлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Суд враховує, що на час розгляду справи рішення суду про поновлення позивача на роботі вже виконане, про що свідчить долучений наказ №640-о від 11.06.2024. А тому, періодом затримки виконання відповідачами рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі є період з 24.12.2020 по 10.06.2024 включно.

Суд враховує, що в силу вимог п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13 Пленуму Верховного Суду України, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №803/746/15-а визначено середньоденний розмір заробітної плати позивача, який становить 290,45 грн.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки кількість робочих днів за період з 24.12.2020 по 10.06.2024 (включно) становить 875 днів, відтак розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі становить 254 143,75 грн (290,45 грн х 875 днів).

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що за таких обставин у цій справі наявні підстави для задоволення позову частково. А саме стягнути з Державної податкової служби України за ст.236 КЗпП України на користь позивача середню заробітну плату за затримку виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №803/746/15-а в частині поновлення на роботі за період з 24.12.2020 по 10.06.2024 в сумі 254 143,75 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 2, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №803/746/15-а в частині поновлення на роботі за період з 24.12.2020 по 10.06.2024 в сумі 254 143 (двісті п`ятдесят чотири тисячі сто сорок три) гривні 75 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Державна податкова служба України (04053, місто Київ, Львівська площа, 8, ідентифікаційний код юридичної особи 43005393).

Суддя Ф.А. Волдінер