Справа № 160/19082/24
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до 1-Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 2- Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, 3-Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до 1- Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 2- Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, 3- Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , в якому просить:
визнати протиправними та скасувати рішення щодо відмови ОСОБА_1 в переході з пільгової пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника, розрахованої з 50% пенсії за вислугу років, яку отримував чоловік ОСОБА_2 , до його смерті відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»:
визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову оформлену листом від 20.06.2024 року зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі період роботи в протитуберкульозному диспансері з 02.01.2007 року по 28.07.2009 року та період догляду за людиною похилого віку з 22.08.2018 по 31.12.2022 року;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати в подвійному розмірі до страхового стажу роботу в протитуберкульозному диспансері з 02.01.2007 року по 28.07.2009 року, та період догляду за людиною похилого віку з 22.08.2018 року по 31.12.2022 року.
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за місцем реєстрації ОСОБА_1 вчинити певні дії, призначити пенсію по втраті годувальника розраховану з 50% пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 з 03.02.2023 року.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після смерті чоловіка позивач по досягненню 60 років звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про переведення її на інший вид пенсії і призначення пенсії в разі втрати годувальника. При розгляді заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області та в подальшому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, за наявності всіх необхідних документів, протиправно не зараховано у подвійному розміру до страхового стажу роботу в протитуберкульозному диспансері і відмовлено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
За ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до суду надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач-2 вважає позовну заяву безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 36 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058.
Страховий стаж позивача, обчислений відповідно до вищевикладених норм законодавства, згідно наданих до заяви документами, склав 26 років 10 місяців 08 днів.
Позивач, станом на дату подання заяви, досягла 60 років, а відтак для того щоб позивач вважалася непрацездатним членом сім`ї, згідно статті 36 Закону № 1058 та для набуття права на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років необхідно мати- не менше 30 років, згідно статті 26 Закону № 1058.
Отже, станом на дату розгляду заяви про перехід на інший вид пенсії, а саме у зв`язку з втратою годувальника, позивач не вважаються непрацездатним членам сім`ї, відповідно до статті 36 Закону № 1058, оскільки вона не є особою з інвалідністю або досягла віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058.
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у відзиві на позовну заяву заперечує позовні вимоги з тих же підстав, що і Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
14.08.2024 отримано через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Відповідач-1 не визнає позовні вимоги з наступних підстав.
Відповідно до норми права, яка закріплена в частині першій статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обов`язковою умовою для набуття позивачем права на пенсію є наявність відповідного страхового стажу для визначення пенсійного віку особи на день виходу на пенсію (в сукупності).
В момент звернення за призначенням пенсії по втраті годувальника страховий стаж позивача складав 26 років 10 місяців 08 днів, що є недостатнім (в розумінні статті 26 Закону № 1058-ІV) для призначення пенсії відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», незважаючи на досягнення позивачем 60-річного віку.
Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу періодів роботи після 2004 року (з 02.01.2007 по 28.07.2009) у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідач зазначає наступне.
До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи визначений Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII).
Отже, відповідно до приписів законодавства, обчислення стажу здійснюється наступним чином: за період до 01.01.2004 - на підставі записів трудової книжки (ст.ст. 56, 60, 62 Закону України Про пенсійне забезпечення); починаючи з 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (стаття 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).
Спірний період роботи після 2004 року зараховано у розмірі, встановленому приписами статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-VI.
Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-VI передбачено, що Положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Положення статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виключно відповідно до яких, починаючи з 01.01.2004 здійснюється обчислення стажу для призначення пенсії, не містять приписів щодо обчислення стажу в подвійному розмірі, зокрема і стажу роботи в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги.
Відповідно до Закону України від 10 липня 2003 року №1110-ІV Про внесення змін до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, який набрав чинності з дня опублікування, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого - анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Таким чином, стаж роботи відповідно до статті 60 Закону № 1788-XII з 01.01.2004 розраховується в подвійному розмірі лише для визначення права на пенсію, а при обчисленні страхового стажу враховується в одинарному розмірі.
Позивач не отримує пенсію за вислугу років як працівник сфери охорони здоров`я (позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Законом № 1058-VI), а отже, позивач помилково наполягає на застосуванні положень статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення при здійсненні розрахунку стажу та обчисленні періоду роботи після 01.01.2004 в подвійному розмірі.
Щодо вимоги позивача про зарахування до страхового стажу період догляду за людиною похилого віку з 22.08.2018 по 31.12.2022.
За даними індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), інформація про сплату внесків за період з 22.08.2018 по 31.12.2022 - відсутня, відповідно, для зарахування вищезазначених періодів до страхового стажу немає законних підстав. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не має права та не має можливості здійснити коригування, зміну або виправлення у відомостях про застраховану особу (в даному випадку - стосовно позивача), які були подані (або не були подані) відповідним страхувальником.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2013 р отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 21.11.1981 позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який отримував пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №16 від 02.12.2021 відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Вказане рішення було оскаржено позивачем в суді. Позивач просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести її з пенсії за віком, на пенсію в разі втрати годувальника померлого чоловіка ОСОБА_2 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі №160/26062/21 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Суд виходив з того, що на день смерті ОСОБА_2 вік позивача становив 58 років, отже, вона не досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV, а тому не може вважатися непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника і не набула права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

06.02.2023 по досягненню 60 років позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою і документами про перерахунок пенсії і перехід на інший вид пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №1058-ІV.

09.02.2023 заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яке рішенням №16 відмовило ОСОБА_1 в переведенні на пенсію в разі втрати годувальника.

Головним управлінням Пенсійного фонду було зазначено, що згідно ст. 26 Закону №1058-ІV, починаючи з 01.01.2018 право на пенсію за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності стразового стажу, зокрема: з січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

На дату звернення ОСОБА_1 , досягла віку 60 років. Загальний страховий стаж заявниці складає 26 років 10 місяців 08 днів, що недостатньо для здійснення переходу на пенсію в разі втрати годувальника.

Позивачем було подано скаргу на вказане рішення до Пенсійного фонду України.

Листом №2800-030201-8/25874 від 10.05.2023 Пенсійний фонд України повідомив, що враховуючи у ОСОБА_1 наявність страхового стажу тривалістю 26 років 10 місяців 8 днів , дає право на переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника при досягнення 63 років.

15.01.2024 позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника.

Листом від 16.02.2024 №10197-3772/К-01/8-0400/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило, що згідно зі статтею 36 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революція Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Стаття 37 Закону №1058 передбачає, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Згідно з п. 1.7 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

09.04.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення на пенсію в разі втрати годувальника.

За принципом екстериторіальності заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15.04.2024 №16 відмовлено ОСОБА_1 в переведенні на пенсію в разі втрати годувальника.

Головне управління Пенсійного фонду вказало, що згідно ст. 26 Закону №1058 починаючи з 01.01.2018 року право на пенсію за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 30 років.

На дату звернення ОСОБА_1 досягла віку 60 років.

Відповідно до матеріалів пенсійної справи загальний страховий стаж заявниці складає 26 років 10 місяців 08 днів, що недостатньо для здійснення переходу на пенсію в разі втрати годувальника.

З наданого Головним управлінням Пенсійного фонду розрахунку пенсії позивача форми РС-право вбачається, що період роботи в протитуберкульозному диспансері з 02.01.2007 по 31.07.2009 не був зарахований у подвійному розмірі та не зарахований період з 22.08.2018 по 31.12.2022 коли позивач перебувала на обліку у Довгинцівському управлінні праці та соціального захисту населення і одержувала компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку.

20.05.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила зарахувати до страхового стажу період догляду за особою похилого віку з 22.08.2018 по 31.12.2022 і період роботи молодшою медсестрою у відділенні хворих на туберкульоз з 02.01.2007 по 31.07.2009 та призначити пенсію в разі втрати годувальника.

До заяви позивачем були надані копії довідок соціального захисту населення і туберкульозного диспансеру.

У відповідь Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 20.06.2024 №36050-24662/К-01/8-0400/24 повідомило, що страховий стаж обчислюється територіальним органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (з 01.01.2004), а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу сплата внесків за період з 22.08.2018 -31.12.2022 відсутня. Таким чином, підстави для зарахування даного стажу відсутні.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058).

За період до 01.01.2004 обчислення трудового стажу здійснювалося згідно статтями 56-63 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи до 01.01.2004, є трудова книжка.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №1058 передбачено, що в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років застосовуються положення закону №1788.

Стаж роботи відповідно до статті 60 Закону №1788 з 01.01.2004 розраховується в подвійному розмірі лише для визначення права на пенсію, а при обчисленні страхового стажу враховується в одинарному розмірі.

Вважаючи рішення Головних управлінь Пенсійного фонду протиправними, такими, що порушують право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, позивач з відповідним позовом звернулася до суду

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Частиною 1 ст. 10 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон № 1058-IV) передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч.3 ст. 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Частиною 1 ст. 36 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону № 1058-IV визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

В силу ч.3 ст. Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи:

1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);

2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія;

3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;

4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;

5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;

7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;

8) відомості про місце проживання;

9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;

10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника);

11) документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у пункті 1 частини другої статті 36 Закону).

Пунктом 2.11 розділу ІІ Порядку № 22-1 передбачено, що за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Згідно п. 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Судом встановлено, що підставою для відмови позивачу у переведенні на пенсію в разі втрати годувальника було недостатність страхового стажу. При цьому, відповідачами не було зараховано до страхового стажу позивача період роботи в протитуберкульозному диспансері з 02.01.2007 по 31.07.2009 у подвійному розмірі і період з 22.08.2018 по 31.12.2022 коли позивач перебувала на обліку у Довгинцівському управлінні праці та соціального захисту населення і одержувала компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку.

Щодо зарахування позивачу періоду роботи в протитуберкульозному диспансері з 02.01.2007 по 31.07.2009 у подвійному розмірі, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у ст. 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Як зазначено у ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Нормами ст. 16 Прикінцевих положень №1058 передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Статтею 60 Закону № 1788-XII передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Згідно ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. У разі якщо перебіг інфекційної хвороби легкий, а епідемічна ситуація в осередку інфекційної хвороби благополучна, лікування такого хворого під систематичним медичним наглядом може здійснюватися амбулаторно, крім випадків, передбаченихстаттями 22,27 і 31цього Закону.

Стаття 24 Закону №1058 не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою. (ст. 7 Закону «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Визначення протитуберкульозному закладу і туберекульозу наведено у ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз».

Відповідно до пунктів 7, 12 вказаної статті протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;

туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.

Частиною 1 ст. 10 цього Закону встановлено, що медична допомога хворим на туберкульоз надається амбулаторно або в умовах стаціонару протитуберкульозного закладу відповідно до галузевих стандартів надання медичної допомоги та стандарту інфекційного контролю за захворюванням на туберкульоз.

Відповідно до п. 1.1 наказу Міністерства охорони здоров`я України "Про затвердження Переліку протитуберкульозних закладів" за №514 від 16.07.2009 протитуберкульозний диспансер є лікувально-профілактичним закладом.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України 19.07.1995 за №133 затверджено Перелік особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, до якого віднесено і туберкульоз.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців, посад фахівців з фармацевтичною освітою (асистентів фармацевтів), посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я» від 28.10.2002 №385, затверджено Перелік закладів охорони здоров`я, до якого увійшов протитуберкульозний диспансер.

Згідно ст. 22 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" працівникам протитуберкульозних закладів, які надають медичну допомогу хворим на туберкульоз, працюють із живими збудниками туберкульозу чи матеріалами, що їх містять, здійснюють догляд за хворими на туберкульоз та/або прибирання приміщень, у яких перебувають такі хворі, встановлюються підвищені посадові оклади у зв`язку із шкідливими і важкими умовами праці, надбавка за вислугу років та інші надбавки і доплати. Перелік робіт, професій і посад, зайняття яких дає право на підвищені посадові оклади, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Робота позивача у протитуберкульозному диспансері не заперечується відповідачами і підтверджується довідками КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» №70 і №71 від 13.03.2024, в яких зазначено, що за період з 02 січня 2007 року (наказ від 02.01.2007 №4-к) по 31 липня 2009 року (наказ від 28.07.2009 №116-к) працювала на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими, що передбачено Списком 2 розділом ХХІV пункт 24а молодші медичні сестри. Підстава постанова Кабінту Міністрів України від 16.01.2003 №36.

Зазначено, що робота в інфекційному закладі зараховується до стажу в подвійному розмірі , відповіднго до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

01 січня 2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до преамбули Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з ч.4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правилами п.16 Розділу XV "Прикінцеві положення" цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

За ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та в силу приписів пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04.12. 2019 року у справі № 689/872/17 та від 20.04.2022 року у справі № 214/3705/17 від 20.04.2022 у справі №214/3705/17 , від 27.04.2023 у справі №160/14078/22. у яких суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо періоду з 22.08.2018 по 31.12.2022 , який не зараховано відповідачами, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків, суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки Управління праці та соцііального захисту населення Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради №491 від 01.04.2024 ОСОБА_1 перебувала на обліку в ньому з 22.08.2018 по 31.12.2022 і одержувала компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно п. 9 ст. 11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу ), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Зі змісту ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» випливає, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Відповідно до п. 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №558 від 29.04.2004 (втрата чинності від 25.09.2020, підстава постанова Кабінету Міністрів України №859 від 23.09.2020), непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, котрих обслуговують соціальні служби), призначається щомісячна компенсаційна виплата.

Суд зазначає, що питання визначення осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а також підстави і порядок нарахування та сплати єдиного внеску передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядком нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 №178, відповідно до яких визначальним у вирішенні питання права на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є надання соціальних послуг хворій особі похилого віку, яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги.

Таким чином, оскільки позивач отримувала компенсацію як особа, що здійснювала догляд за особою похилого віку, то вона належить до категорії застрахованих осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про пенсійне забезпечення», та підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, як особа яка надавала соціальні послуги.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 24 Закон України № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону № 1058, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено в ч. 1 ст. 20 Закону №1058-IV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до ч. 12 ст. 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, у ч. 10 ст. 20 Закону № 1058-IV вказано, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до положень ст. 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, за змістом вищенаведених норм обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а, отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.

Вказане узгоджується з правовим висновком у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 144/669/17.

Суд зазначає, що невиконання уповноваженим органом покладеного на нього обов`язку нарахувати та сплатити єдиний внесок не є підставою для незарахування до страхового стажу періоду надання соціальних послуг хворій особі похилого віку, яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги.

За таких обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період здійснення догляду за особою похилого віку, зіславшись на відсутність в індивідуальних відомостях про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб даних про сплату страхових внесків.

Суд зазначає, що відповідачами не надано доказів, які б вказували на недостовірність відомостей, зокрема в частині здійснення позивачем догляду за особою похилого віку та отримання компенсаційної виплати по такому догляду.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а, отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.

В казане узгоджується з правовим висновком у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 144/669/17.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити і виплатити позивачу пенсію, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнято Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження- це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визнавати повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Призначення пенсії за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України. Суд не має права перебирати на себе функції органів пенсійного фонду щодо призначення пенсії, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, отже, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Суд зазначає, що зобов`язавши відповідача-1 зарахувати періоди роботи позивача до страхового стажу, суд не може зобов`язати призначити і виплатити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.

Вказані вимоги є передчасними, оскільки вказаним діям передує належний розгляд заяви про призначення пенсії.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи наведене, а також дискреції Пенсійного фонду в питаннях призначення та нарахування пенсії, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.05.2024 про призначення пенсії в разі втрати годувальника, розраховану з 50% пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 з 06.02.2023 року, з урахуванням висновків суду у цій справі.

При цьому, переведення пенсії у разі призначення Пенсійним фондом пенсії позивачу здійснюється виходячи з ч. 3 ст. 45 Закону №1058, а саме з 06.02.2023 коли позивач звернулася з такою заявою до Пенсійного фонду, а не з 03.02.2023.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією № від 09.07.2024.

Суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, враховуючи часткове задоволення позову вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 139, 241, 243, 244-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до 1- Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ), 2- Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54008, ), 3-Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення щодо відмови ОСОБА_1 в переході з пільгової пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника, розрахованої з 50% пенсії за вислугу років, яку отримував чоловік ОСОБА_2 , до його смерті відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»:

Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №16 від 09.02.2023 року;

Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №16 від 15.04.2024 року.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову оформлену листом від 20.06.2024 року зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі період роботи в протитуберкульозному диспансері з 02.01.2007 року по 28.07.2009 року та період догляду за людиною похилого віку з 22.08.2018 по 31.12.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) зарахувати в подвійному розмірі до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) роботу в протитуберкульозному диспансері з 02.01.2007 року по 28.07.2009 року, та період догляду за людиною похилого віку з 22.08.2018 року по 31.12.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 20.05.2024 про призначення пенсії в разі втрати годувальника, розраховану з 50% пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 з 06.02.2023 року, з урахуванням висновків суду у цій справі.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з оплати судового збору у сумі 201 (двісті одна) грн. 86 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54008, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з оплати судового збору у сумі 201 (двісті одна) грн. 86 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з оплати судового збору у сумі 201 (двісті одна) грн. 86 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона