Справа № 420/30933/23
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/30933/23

Перша інстанція суддя Попов В.Ф.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи Херсонський слідчий ізолятор на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Державній установі "Херсонський слідчий ізолятор", а саме:

- визнання протиправними дії щодо відмови в здійсненні компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати;

- зобов`язання здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати середнього заробітку у розмірі 31544,26 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року частково задоволено позовні вимоги, а саме:

- визнано протиправною відмову Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за несвоєчасну виплату середнього грошового забезпечення з 22.05.2021 року до 04.07.2023 року;

- зобов`язання Державну установу «Херсонський слідчий ізолятор» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за несвоєчасну виплату середнього грошового забезпечення з 22.05.2021 року до 04.07.2023 року.

- у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог, так як позивач не має права на отримання спірної компенсації.

Крім того, апелянт зазначає, що виплата спірної суми не виплачена позивачу через події, які є непереборними та пов`язані з введенням воєнного стану та окупацією м. Херсон.

В свою чергу, позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначається про обґрунтованість та законність рішення суду, а тому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.01.2019 р. позивача прийнято на службу в Державну кримінально-виконавчу службу України.

Відповідно до наказу Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" від 04.07.2019 р. № 46/ОС позивача призначено по переміщенню з Державної установи "Білозерська виправна колонія (№ 105)" з 05.07.2019 р. на посаду молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони.

Наказом Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" від 31.10.2019 р. № 97О/С позивача з 01.11.2019 р. призначено на посаду молодшого інспектора ІІ категорії відділу охорони.

Згідно з наказом Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" від 20.05.2021 р. № 65/ОС позивача увільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку з призовом на строкову військову службу та тимчасово призупинено нарахування грошового забезпечення на період проходження військової служби за призовом, але не довше ніж на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення з військової служби.

З 22.05.2021 р. позивач проходить строкову військову службу у НОМЕР_1 окремій бригаді Державної спеціальної служби транспорту.

Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.12.2021 року, у справі № 540/5414/21, яке набрало законної сили 27.04.2022 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" зобов`язано Державну установу "Херсонський слідчий ізолятор" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) з дати увільнення від роботи з 22 травня 2021 року, відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

В ході розгляду справи № 540/5414/21 встановлено неправомірність тимчасового призупинення нарахування позивачу грошового забезпечення на період проходження військової служби за призовом, але не довше ніж на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення з військової служби на підставі наказу Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» від 20.05.2021 р. № 65/ОС.

При цьому, 04 липня 2023 року відповідач виконав рішення суду та виплатив позивачеві 109 126,11 грн. грошового забезпечення.

У виплаті компенсації втрати частини доходу позивачеві листом відмовлено.

В свою чергу, бажаючи отримати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як позивач має право на отримання спірної компенсації, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення) та сума індексації грошових доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно ч. 3 ст. 1 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивач бажає отримати компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме сум грошового забезпечення, що виплачені позивачу у липні 2023 року на виконання судового рішення у справі № 540/5414/21.

Між тим, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, зокрема у випадку порушення строків виплати грошового забезпечення у належному розмірі.

В свою чергу, виплата громадянам суми компенсації має провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості.

При цьому, право особи на отримання компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати набувається особою незалежно від обставин та підстав виплати доходу, право на отримання якого виникло у особи в минулому.

Тобто, факт виплати грошового забезпечення у належному розмірі на виконання рішення суду не позбавляє позивача права на отримання спірної компенсації, так як відповідні нарахування грошового забезпечення, право на отримання яких позивачем підтверджено рішенням суду.

В свою чергу, протиправне невиконання зазначеного обов`язку відповідачем тягне за собою негативні наслідки у вигляді додаткового обов`язку з виплати спірної компенсації.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» чітко визначено формулу, яка має застосовуватись при обрахунку розміру спірної компенсації.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів не приймає доводів апелянта про необхідність його звільнення від відповідальності у вигляді нарахування компенсації втрати частини доходів, які виплачені несвоєчасно, у зв`язку із тим, що така виплата нездійснена через події, які є непереборними та пов`язані із воєнним станом, оскільки факт несвоєчасного розрахунку із позивачем встановлений у судовому порядку та він відбувся ще до запровадження воєнного стану та настання непереборних обставин на які посилається апелянт.

Крім того, як вбачається із зібраних матеріалів у справі, позивач проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді, яка не відноситься до посад державної служби, а тому положення ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не унеможливлюють застосування положень ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» по відношенню до позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Державну установу "Херсонський слідчий ізолятор".

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян