Справа № 260/9833/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/9833/23 пров. № А/857/17577/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року (головуючого судді Іванчулинця Д.В., ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Ужгород) у справі №260/9833/23 за позовом ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради Закарпатської області про визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14.11.2023 звернувся в суд з адміністративним позовом до Виноградівської міської ради Закарпатської області в якому просить визнати протиправними дії міського голови Виноградівської міської ради Степана Бочкая в межах розгляду його запиту щодо доступу до публічної інформації від 02.11.2023, а саме не надання доступу до всіх документів які він запитував та зобов`язати розглянути повторно його запит щодо доступу до публічної інформації від 02.11.2023 з дотриманням чинного законодавства, розглянути справу у спрощеному провадженні без виклику до суду сторін, винести окрему ухвалу суду за фактом адміністративного правопорушення.

Оскаржуваним рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю. Вказує, що йому протиправно було обмежено доступ до всіх матеріалів, на підставі яких було прийнято рішення та відповідач систематично намагається обмежити його право на доступ до публічної інформації. Суд першої інстанції не дослідив факти відмови у надані мінімум п`яти документів та двох документів неналежно засвідчених. Відповідач протиправно вважає, що не потрібно надавати копії документів на підставі який розпочинав розгляд звернення, а саме: у п.1 повинна бути копія заяви його представника, у п.2 повинна бути копія ухвали суду з всіма матеріалами на підставі яких прийнято висновок, у п.3 повинна бути копія його звернення, у п. 4 повинна бути копія ухвали суду з всіма матеріалами на підставі яких було прийнято висновок.

ОСОБА_1 30.07.2024 направив до апеляційного суду доповнення до апеляційної скарги в який вказує, що підставою для подання позову було те, що позивачу не було надано документи у відповідь на його запити. Однак, відповідач надаючи докази, не надав доказів направлення позивачеві копій запитуваних документів, якими могли б бути описи цінних листів про направлення позивачу (чи його адвокату в Україні) копій запитуваних документів, чи скріншоти електронних листів з додатками - копіями запитуваних документів. Відповідач надав лише листи-відповіді без доказів їх надсилання позивачеві, що є неналежними доказами. Предмет доказування не стосується суті листування, чи сімейних відносин позивача, а стосуються лише факту виконання відповідачем законних вимог Закону України "Про звернення громадян" - надати відповідь на лист, надати документи у відповідь на запит згідно Закону України "Про доступ до публічної інформації". Відповідач систематично порушує зазначені закони та постійно ігнорує запити про надання документів. В тому числі, відповідач не надав відповідей на адвокатські запити адвоката позивача, проігнорував його попередні заяви, постійно самоправно не надає документи щодо позивача на його запити, при цьому ігноруючи чинне законодавство та права позивача і не тільки. Зокрема, по справі 260/7228/23 також вже встановлена протиправна бездіяльність щодо ненадання відповідей на інші запити позивача. Таким чином, судом у оскаржуваному рішенні не обґрунтовано, чому саме судом не досліджено докази по справі і чому суд вважає відсутніми докази протиправних дій відповідача. Натомість матеріали справи містять докази протилежного, чим є протиправність бездіяльності відповідача у ненаданні запитуваних документів на запит Позивача.

Відповідно до частини 1 статті 303 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

Колегія суддів дійшла висновку щодо врахування доповнення апеляційної скарги поданого до апеляційного суду 30.07.2024, оскільки таке подане в межах строку на апеляційне оскарження.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2024 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження, від 03.10.2024 продовжено строк розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 02.11.2023 звернувся до Виноградівської міської ради із Запитом щодо доступу до інформації у якому просив надати копії матеріалів розгляду звернення, що стосуються: 1) заяви щодо визначення графіка побачень ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та зобов`язання ОСОБА_3 повідомляти про місце перебування дитини від 18.03.2022 року; 2) заяви про встановлення графіку зустрічей з дитиною, поданою його представником 30.08.2023; 3) висновку органу опіки та піклування про недоцільність встановлення графіку зустрічі з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 4) висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідь прошу надіслати невідкладно, не пізніше ніж через 5 днів на електронну пошту. З метою уникнення протиправних дій чи бездіяльності з сторони посадових осіб, в порядку інформування раджу ознайомитися з рішенням по справі 260/7228/23, у якому суд чітко аргументує з посиланням на чинне законодавство що Виноградівська міська рада зобов`язана надавати копії матеріалів розгляду моїх звернень (а.с.24).

07.11.2024 Виноградівська міська рада надала відповідь на поданий запит ОСОБА_1 за № 02-25/4549 повідомивши, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому копії всім матеріалів розгляду звернення, що стосується питань, зазначених у переліку інформаційного запиту не можливо надати, оскільки таке суперечить чинному законодавству. Разом з тим, враховуючи кількість (разом більше ста) надісланих звернень до Урядового контактного центру, Виноградівської міської ради, служби у справах дітей за період з січня 2022 року по теперішній час, вважає, що чергове звернення містить технічну помилку, а тому надають копії наступних документів: відповідь про розгляд звернення від 15.04.2022 № 01-20/260; запрошення для участі в засіданні комісії від 12.09.2023 року; висновок служби у справах дітей; витяг з протоколу № 11 засідання комісії 19.09.2023 року; повідомлення про розгляд звернення, витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.02.2022 року, номер кримінального провадження 0000045; витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.02.2022 року, номер кримінального провадження 0000055; протокол про адміністративне порушення від 04.01.2022 року; протокол про адміністративне порушення від 13.01.2022 року; протокол про адміністративне порушення від 04.01.2022 року; пояснення ОСОБА_3 від 06.01.2022 року; рішення Комісії з розгляду кримінальних проступків Міської частини міста Прага-Петровіце вихідний номер:1860/2019 МСРРЕТ; скріншоти з viber переписки ОСОБА_1 на 10 аркушах; рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 22.02.2022 року № 34; запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини 15.09.2022 № 01-20/723; довідка про склад сім`ї від 31.05.2022 року № 709; (ЗУ Про захист персональних даних); характеристика на громадянку ОСОБА_3 від 21.09.2022 року № 19.4-21/464 (ЗУ "Про захист персональних даних"); акт обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_3 від 21.09.2022 року (ЗУ Про захист персональних даних); висновок служби у справах дітей від 21.09.2022 року № 01-15/758; витяг з протоколу № 11 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 22.09.2022 року (а.с.4-21).

ОСОБА_1 07.11.2024 до Виноградівської міської ради подав запит щодо доступу до інформації про надання наступної інформації:

1. Чи було прийнято рішення за результатами розгляду заяви про встановлення графіку зустрічей з дитиною, поданою моїм представником 30.08.2023. Який орган, коли та на якій підставі прийняв це рішення.

2. У висновку служби у справах дітей від 15.09.2023р. ОСОБА_4 стверджує що "малолітня Естер живе разом з матір`ю в Чеській республіці". У матеріалах розгляду звернення від 30.08.2023 відсутній будь який доказ, який би підтверджував або спростовував дане твердження. Прошу надати копію доказу на підставі якого було встановлено факт, що Естер проживає в Чеській республіці. В матеріалах розгляду звернення відсутні будь які докази які б підтверджували даний факт.

3. У матеріалах відсутнє запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_5 - ОСОБА_3 На якій підставі не було запрошено за засідання комісії ОСОБА_3 ?

4. З протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини стало відомо, що ОСОБА_6 провів бесіду з ОСОБА_1 . Чинним законодавством передбачено, що бесіду з батьками проводить працівник Служби у справах дітей. Просив надати інформацію, чи було проведено працівником Служби у справах дітей бесіду з батьками та на підставі якого нормативно-правового акту діяв ОСОБА_6 , проводячи бесіду з позивачем (а.с.25).

Відповідач листом від 13.11.2023 за № 02-24/48 повідомив ОСОБА_1 про наступне. По п.1. - відповідь надана у п.2 абзац 4 відповіді Виноградівської міської ради від 07.11.2023 року № 02-25/4549 з доданою копією повідомлення, яке, наголошуємо, вже попередньо отримано вашим адвокатом Кирегів В.В. в жовтні місяці 2023 року. По п.2. - повідомляємо, і до у Висновку служби у справах дітей констатовано отриману інформацію про місце перебування малолітньої Естер, а не стверджено факт, як зазначено в запиті, наголошуємо, що Вами же надіслано копію документу, яке міститься в матеріалах звернення до Урядового контактного центру від 03.08.2023 року № JIA-15956725, де констатовано факт перетину кордону України малолітньою Естер. Факт проживання малолітньої з матір`ю визначено судовим рішенням Виноградівського районного суду по справі № 299/3559/22, яке також відоме Вам. По п.3. - відповідь надана у п.2 абзац 1 відповіді Виноградівської міської ради від 07.11.2023 року № 02-25/4549 з дотриманням ЗУ "Про захист персональних даних". По п.4. - зазначено, що ОСОБА_1 в черговий раз наводить неправдиву інформацію, оскільки не з протоколу засідання комісії йому стало відомо, що він проводив бесіду з ОСОБА_6 , а ОСОБА_1 дійсно проводилася 19.09.2023 року бесіда по viber зв`язку через телефон адвоката Кирстів В.В. представника ОСОБА_1 під час засідання з членом комісії з питань захисту прав дитини, яке було здійснено на прохання ОСОБА_1 , при розгляді заяви від 30.08.2023 року. Виноградівська міська рада наголосила, що на початку бесіди ОСОБА_6 повідомив його про займану посаду, свої повноваження, а також окреслив та роз`яснив по суті розгляд порушеного питання, де ОСОБА_1 стверджували про розуміння інформації і не висловлювали жодних претензій. Під час проведення засідання комісії із захисту прав дитини, зокрема при розгляді вищезазначеної заяви, ОСОБА_6 спілкувався з позивачем в межах виконання повноважень члена комісії та виключно в частині розгляду заяви від 30.08.2023 p., а не як працівник служби у справах дітей. Вимагання інформації, щодо проведеної з ОСОБА_1 бесіди працівником служби у справах дітей є маніпуляцією, оскільки проведення такого є неможливим у зв`язку з перебуванням останнього за межами України з січня 2022 року. Разом з тим, відповідач звернув Вашу увагу позивача, що бесіда з батьками дитини Естер була проведена в кабінеті адмінбудівлі Виноградівської міської ради, начальником служби у справах дітей у грудні місяці 2021 року, на початку січня 2022 року, під час якої стали відомі насильницькі дії з боку ОСОБА_1 по відношенню, на той час, дружини - ОСОБА_3 , внаслідок чого вона вимушена була переховуватись. Чинним законодавством передбачено, що при прийнятті того чи іншого рішення служба у справах дітей, орган опіки та піклування приймає висновок на підставі, в тому числі, отриманої чи наданої їй інформації, а тому відповідач у листі від 13 листопада 2023 року наголосив на досконалому опрацюванні отриманих документів, і в черговий раз зазначив ряд інформації (копії яких отримано позивачем у відповіді Виноградівської міської ради від 07.11.2023 року № 02-25/4549) на підставі яких органом опіки та піклування, службою у справах дітей Виноградівської міської ради були прийняті ті чи інші рішення.

Відповідачем також зазначено, що органом опіки та піклування при прийнятті того чи іншого рішення враховано ряд інформації, в тому числі: враховані копії скріншотів, де заявником опубліковані в соціальних мережах фото напівоголеної дружини з погрозами їй покаятися та повернутися, інакше фото опублікуються без прикриття, що свідчить про сексуальне насильство над дружиною; враховано визнання заявником в смс-переписках того, що під час вагітності він перестав бити дружину, що свідчить про фізичне насильство над дружиною; визнання в смс-повідомленні, що вчинивши хуліганські дії в помешканні родичів дружини, де вибив вікна оскільки вважав, що вона там переховується, він жодним чином не жалкував про вчинені дії, спокійно чекав приїзду поліції для понесення покарання, що свідчить про психологічне насильство над дружиною; врахований документ, який складений в Чехії і свідчить про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за побої рідної сестри дружини, яка захищала її від агресивної поведінки ОСОБА_1 . Під час прийняття рішення, втому числі, враховано письмове та особисте звернення ОСОБА_3 через viber зв`язок з телефону адвоката Естінко Т.Е., під час якого повідомила, що вимушена була втекти від чоловіка ОСОБА_1 , який постійно над нею знущався, закриваючи в квартирі без права виходити на вулицю, не надаючи фінансів, для покупки продуктів, при непокорі його вимогам зазнавала побої, все це відбувалося в Чехії, де вони проживали. ОСОБА_3 вимушена була переховуватись від чоловіка, оскільки психологічного терору зазнавали всі знайомі, які могли їй допомогти (а.с.22-23).

Позивач вважаючи, що відповідачем не надано йому можливості ознайомитися з всіма матеріалами розгляду його звернення, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі і в межах повноважень.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі Закон № 393/96-ВР), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону №393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно статті 4 вказаного Закону №393/96-ВР, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до статті 7 Закону № 393/96-ВР забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідно до статті 14 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Згідно статті 15 Закону №393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частиною 1 стаття 16 Закону №393/96-ВР встановлено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу. Скарга в інтересах неповнолітніх і недієздатних осіб подається їх законними представниками.

До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

Відповідно до статті 19 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Згідно із статтею 20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

З аналізу положень Закону №393/96-ВР випливає, що в разі надходження до органу звернення чи скарги такий орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в цьому зверненні чи скарзі обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Окрім того, Законом України «Про звернення громадян» регламентовано надавати відповідь на всі питання, які викладені у скарзі та належать до компетенції органу. У разі, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади зверненні, не входить до його повноважень, звернення повинно бути направлено за належністю.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №815/1178/17 та від 30.11.2020 у справі № 280/4698/19.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що підставою для звернення до суду у розглядуваних спірних правовідносинах, є незгода позивача з діями відповідача щодо надання відповіді на його звернення від 02.11.2023.

Тобто, в даній справі позивач просить: визнати протиправними дії міського голови Виноградівської міської ради Степана Бочкая в межах розгляду його запиту щодо доступу до публічної інформації від 02.11.2023, а саме не надання доступу до всіх документів які він запитував та зобов`язати розглянути повторно його запит щодо доступу до публічної інформації від 02.11.2023 з дотриманням чинного законодавства.

У Запиті від 02.11.2023 щодо доступу до інформації у якому ОСОБА_1 крім поставлених питань позивач в порядку інформування радив ознайомитися відповідача з рішенням по справі 260/7228/23, у якому суд чітко аргументує з посиланням на чинне законодавство що Виноградівська міська рада зобов`язана надавати копії матеріалів розгляду його звернень (а.с.24).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 у справі № 260/7228/23, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2024 позов задоволено частково, визнано протиправною відмову Виноградівської міської ради Закарпатської області, оформлену листом від 17.08.2023 року №Л-84/02-26, у наданні інформації по зверненню ОСОБА_1 від 03.08.2023 року за №ЛА-15960669, зобов`язано Виноградівську міську раду Закарпатської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 03.08.2023 року за №ЛА-15960669 в порядку, визначеному чинним законодавством України, з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Виноградівської міської ради Закарпатської області понесені витрати з оплати судового збору в сумі 1073,60 грн. В іншій частині позову відмовлено. У зверненні від 03.08.2023 позивач просив серед іншого надіслати електронною поштою копію всіх матеріалів, на підставі яких було виготовлено висновок органу опіки та піклування Виноградівської міської ради.

Вказане рішення набрало законної сили 17.01.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114426863).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Колегія суддів враховує, що в силу положень частини 4 статті 372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

За правилами частини 1 статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В свою чергу, виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, (далі - Закон №1404-VIII), а стаття 1 вказаного Закону визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень, що передбачає сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок виконання рішень немайнового (зобов`язального) характеру визначений розділом VIII Закону №1404-VIII.

В свою чергу, положеннями статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм слідує, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а та 16.02.2019 у справі №816/2016/17.

Згідно статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Апеляційний суд зазначає, що вищезазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналіз наведених вище норм права, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача, на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, порушуються його права, свободи чи інтереси, то він має право звернутися до суду в порядку судового контролю за виконанням судового рішення (стаття 382 КАС України) або із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання такого рішення суду (стаття 383 КАС України), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак колегія суддів встановила, що фактично вимоги позивача повторюються на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 у справі №260/7228/23, яке набрало законної сили і не може розглядатися в окремому провадженні.

За змістом статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі №11-257заі18 тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Проаналізувавши предмет спору у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 у справі №260/7228/23, в частині визнання протиправними дій міського голови Виноградівської міської ради Степана Бочкая в межах розгляду його запиту щодо доступу до публічної інформації від 02.11.2023, а саме не надання доступу до всіх документів які він запитував та зобов`язання відповідача розглянути повторно його запит щодо доступу до публічної інформації від 02.11.2023 з дотриманням чинного законодавства на яке позивач і посилається під час подання запиту від 02.11.2023.

Таким чином, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач у цій справі обрав не вірний спосіб захисту своїх прав шляхом подання позову про надання відповіді на його звернення, оскільки вже є рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 у справі №260/7228/23, яке набрало законної сили і його вимоги задоволені шляхом зобов`язання Виноградівську міську раду Закарпатської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 03.08.2023 року за №ЛА-15960669 в порядку, визначеному чинним законодавством України, з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі, що він просить і в цьому позові.

На думку колегії суддів, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що у свою чергу, унеможливлює задоволення позову у цій справі.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1, частин 2 та 4 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, колегія суддів роз`яснює, що позовні вимоги в цьому позові задоволенню не підлягають з мотивів, які наведені вище у цій постанові судом апеляційної інстанції, а в решті залишенню без змін, адже судом першої інстанції правильно прийнято рішення про відмову в задоволенні позову, відповідно апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі №260/9833/23 - змінити в частині мотивів відповідно до мотивувальної частини постанови апеляційного суду.

В іншій частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі №260/9833/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 11.10.2024