Справа № 260/8387/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/8387/23 пров. № А/857/8997/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.03.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення грошового забезпечення і додаткової винагороди (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 06.03.2024р., м.Ужгород; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

26.09.2023р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив поновити строк звернення до суду; визнати протиправним і скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 № 209 від 29.03.2023р. «Про результати службового розслідування» про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарно відповідальності; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 безпідставно скасоване грошове забезпечення з 17.02.2023р. по 22.03.2023р. та додаткову винагороду за лютий та березень 2023 року; вирішити питання про розподіл судових витрат (а.с.1-9).

Згідно ухвали суду від 16.10.2023р. вирішено розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) (а.с.55-57).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.03.2024р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано п.2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 209 від 29.03.2023р. «Про результати службового розслідування» про застосування до головного сержанта 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани; визнано протиправним та скасовано п.6 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 209 від 29.03.2023р. «Про результати службового розслідування» про утримання грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 з 17.02.2023р. по 22.03.2023р. та додаткової винагороди за лютий і березень 2023 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 17.02.2023р. по 22.03.2023р. і додаткову грошову винагороду за лютий та березень 2023 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.156-168).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Військова частина НОМЕР_1 , який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.172-178).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд передчасно та помилково визнав відсутність факту самовільного залишення позивачем військової частини і неповноту проведеного службового розслідування.

Представник позивача адвокат Майстренко Н.М. скерувала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення, що відповідає усталеній судовій практиці розгляду аналогічних спорів (а.с.211-214).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 8 від 03.03.2022р. позивача зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення частини; останній знаходився на медичному забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження служби позивач отримав пошкодження правого плечового суглобу; з приводу цієї травми він неодноразово звертався до медичного пункту зі скаргами на больові відчуття.

02.11.2022р. медичним пунктом Військової частини НОМЕР_1 позивачу було видане направлення та скеровано на проходження лікування шляхом оперативного втручання на базі медичного центру МПП «Фірма «Реабілітація» згідно з діагнозом «Ушкодження губи правої лопатки».

16.11.2022р. на базі медичного центру МПП «Фірма «Реабілітація», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позивача було оформлено на стаціонарне лікування з діагнозом «Пошкодження SLAP суглобової губи, ураження шківа ДГ ДМП правого плечового суглобу». Того ж дня було виконано оперативне втручання: артроскопія правого плечового суглобу, анкерна рефіксація суглобової губи, відкритий тенодез ДГ ДМП.

17.11.2022р. позивача у задовільному стані виписано з одночасним поданням рекомендацій у виписці.

18.11.2022р. Військовою частиною НОМЕР_1 за вих. № 1805А позивачу видано направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ), підписане начальником медичної служби ОСОБА_3 та командиром Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 .

19.11.2022р. лікарями ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) проведено медичний огляд позивача, за результатом якого постановлено діагноз та винесено постанову ВЛК: «Стан після операції (16.11.2022р.): артроскопії правого плечового суглобу, анкерної рефіксації суглобової губи, відкритого тенодезу довгої головки двоголового м`язу правого плеча з тимчасовим порушенням правої верхньої кінцівки. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів».

20.11.2022р. позивачем подано рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 щодо надання відпустки за станом здоров`я на підставі рішення ВЛК від 19.11.2022р. та отримано дозвіл на відбуття у відпустку з 20.11.2022р. по 19.12.2022р. з прибуттям до місця тимчасової дислокації частини 20.12.2022р.

16.12.2022р. лікарями ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) проведено повторний медичний огляд позивача з метою визначення придатності до служби, за результатом якого постановлено діагноз та винесено постанову ВЛК: «Стан після операції (16.11.2022р.): артроскопії правого плечового суглобу, анкерної рефіксації суглобової губи, відкритого тенодезу довгої головки двоголового м`язу правого плеча з тимчасовим порушенням правої верхньої кінцівки. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів».

17.12.2022р. позивачем подано рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 щодо надання відпустки за станом здоров`я на підставі рішення ВЛК від 16.12.2022р. та отримано дозвіл на відбуття у відпустку з 19.12.2022р. по 17.01.2023р. з прибуттям до місця тимчасової дислокації частини 18.01.2023р.

16.01.2023р. лікарями ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) проведено повторний медичний огляд позивача з метою визначення придатності до служби, за результатом якого постановлено діагноз та винесено постанову BЛK: «Стан після операції (16.11.2022р.): артроскопії правого плечового суглобу, анкерної рефіксації суглобової губи, відкритого тенодезу довгої головки двоголового м`язу правого плеча з тимчасовим порушенням правої верхньої кінцівки. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів».

17.01.2023р. позивачем було подано рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 щодо надання відпустки за станом здоров`я на підставі рішення ВЛК від 16.01.2023р. та отримано дозвіл на відбуття у відпустку з 18.01.2023р. по 16.02.2023р. з прибуттям до місця тимчасової дислокації частини 17.02.2023р.

16.02.2023р. лікарями ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) проведено повторний медичний огляд позивача з метою визначення придатності до служби, за результатом якого постановлено діагноз та винесено постанову ВЛК: «Післятравматична нестійка контрактура правого плечового суглоба після операції (16.11.2022р.): артроскопії правого плечового суглобу, анкерної рефіксації суглобової губи, відкритого тенодезу довгої головки двоголового м`язу правого плеча з тимчасовим порушенням правої верхньої кінцівки. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує реабілітаційного лікування в умовах КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни», м.Ужгород Закарпатської обл. орієнтовно на 30 календарних днів».

20.02.2023р. позивач був прийнятий та оформлений на стаціонарне реабілітаційне лікування в КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни».

20.03.2023р. позивач закінчив реабілітаційне лікування та був виписаний (виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 154 від 20.03.2023р.).

22.03.2023р. позивач прибув для подальшого проходження служби до пункту тимчасової дислокації Військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .

22.02.2023р. наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 124 призначено службове розслідування щодо обставин перебування позивача на лікуванні за межами Військової частини НОМЕР_1 в період з 17.02.2023р. по 22.03.2023р., з результатами якого позивача було ознайомлено 26.06.2023р. за його заявою про ознайомлення із матеріалами проведеного відносно нього службового розслідування.

Вказане службове розслідування призначено з метою встановлення ступеня вини молодшого сержанта ОСОБА_1 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин з відпустки за станом здоров`я, підстав та обставин його перебування поза розташуванням Військової частини НОМЕР_1 у період з 17.02.2023р. по 20.02.2023р., уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

За наслідками проведеного службового розслідування 29.03.2023р. відповідачем складено акт, зі змісту якого в ході проведення службового розслідування було встановлено, що у період з 18.01.2023р. по 16.02.2023р. позивач перебував у відпустці за станом здоров`я на підставі довідки ВЛК № 173/321 від 16.01.2023р., виданої Військовою частиною НОМЕР_2 , що підтверджується наказом командира військової частини № 18 від 18.01.2023р. та виданим позивачу відпускним квитком № 51 від 18.01.2023р., в якому зазначено про необхідність з`явитися до місця тимчасової дислокації частини 17.02.2023р.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 83 від 22.03.2023р. позивач вважається таким, що прибув для виконання службових завдань в

АДРЕСА_2 , позивач не прибув вчасно, у встановлений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 18 від 18.01.2023р. строк, з відпустки за станом здоров`я до місця тимчасової дислокації військової частини.

Аргументуючи наявність поважних причин нез`явлення вчасно на службу, позивач спирається на отриману ним довідку ВЛК Військової частини НОМЕР_2 за № 517/964 від 16.02.2023р. про те, що він потребує реабілітаційного лікування в умовах КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» орієнтовно на 30 календарних днів та подальшу госпіталізацію його у вказаний заклад.

Однак, військовослужбовець не надав у рамках проведення службового розслідування будь-яких документів, які б підтверджували надання йому права звернутися до Військової частини НОМЕР_2 для проведення повторної військово-лікарської комісії 16.02.2023р., направлення чи будь-який інший дозвіл Військової частини НОМЕР_2 чи відповідного військового органу, установи зазначений військовослужбовець не отримував.

ОСОБА_1 надіслав відповідачу фотографію довідки медичного огляду ВЛК Військової частини НОМЕР_2 № 517/964 від 16.02.2023р. вже після проходження вказаного огляду, жодного направлення чи дозволу з боку посадових осіб військової частини на повторне проходження ВЛК позивач не отримував.

З наведеного відповідачем зроблено висновок про те, що позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_2 для проходження повторного медичного огляду ВЛК самовільно.

Аналогічно, позивач надіслав фотографію довідки № 132 від 20.02.2023р., в якій зазначено, що він перебуває на стаціонарному лікуванні (обстеженні) в КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» з 20.03.2023р., однак будь-якого направлення чи дозволу з боку посадових осіб військової частини на госпіталізацію у цей лікувальний заклад, позивач не отримував.

Таким чином, відповідачем встановив, що позивач самовільно звернувся до Військової частини НОМЕР_2 та КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни»; належним чином про причини своєї відсутності в розташуванні військової частини, а також про необхідність проходження медичного огляду ВЛК і госпіталізації в КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» не повідомляв, дозволу на звернення до зазначених установ, направлення на проходження ВЛК та госпіталізацію не отримував.

Відтак, самовільні звернення до лікувальних закладів, проходження медичного огляду ВЛК та перебування на лікуванні не можуть бути визнаними поважними причинами нез`явлення вчасно на службу молодшого сержанта ОСОБА_1 , натомість, вони є ознаками складу злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Отже, своїми умисними діями позивач порушив вимоги ст.ст.11, 12, 14, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

На підставі матеріалів службового розслідування 29.03.2023р. командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 209 «Про результати службового розслідування», згідно якого визначено:

1. Службове розслідування вважати завершеним.

2. За нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з відпустки за станом здоров`я, самовільні звернення до лікувальних закладів та самовільне перебування поза розташуванням військової частини з 17.02.2023р. по 22.03.2023р., неналежне виконання своїх обов`язків та порушення вимог ст.ст.11, 12, 14 та 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, головного сержанта 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_6 притягнути до дисциплінарної відповідальності та оголосити догану.

3. Оскільки в діях молодшого сержанта ОСОБА_1 вбачається наявність ознак кримінального правопорушення, копію матеріалів службового розслідування направити до П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м.Ужгороді) ТУ ДБР та до Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону для надання правової оцінки.

4. Визнати пункт 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 51 від 20.02.2023р. у частині, що стосується встановлення перебування на лікуванні молодшого сержанта ОСОБА_1 з 20.02.2023р. таким, що не реалізувався.

5. Начальнику групи персоналу підготувати проект наказу про встановлення факту нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з відпустки за станом здоров`я та перебування у самовільному залишенні частини головного сержанта 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 з 17.02.2023р. по 22.03.2023р.

6. Помічнику командира з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби утримати грошове забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 з 17.02.2023р. по 22.03.2023р., утримати додаткову винагороду молодшого сержанта ОСОБА_1 за лютий 2023 року та за березень 2023 року.

7. Заступнику командира Військової частини НОМЕР_1 провести роботу щодо недопущення зазначених випадків у майбутньому.

8. Контроль за виконанням наказу покласти на начальника штабу першого заступника командира Військової частини НОМЕР_1 .

9. Наказ довести до особового складу в частині, що їх стосується.

Крім того, на підставі вказаного наказу копію матеріалів службового розслідування направлено до П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м.Ужгороді) ТУ ДБР та до Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону для надання правової оцінки.

Приймаючи рішення та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що єдиним належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного чи кримінального правопорушення може бути постанова/вирок суду про визнання цієї особи винною у вчиненні такого правопорушення, яка/який набрала/в законної сили.

За відсутності доведення факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини чи місця проходження служби, у військової частини відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати йому грошового забезпечення.

Отже, визнаючи наказом позивача таким, що самовільно залишив військову частину та позбавляючи його всіх видів забезпечення , відповідачем порушено положення ч.2 ст.24 Закону № 2232-XII та Порядку № 260.

Доводи відповідача про правомірність зняття позивача з усіх видів грошового забезпечення у зв`язку із вчиненням ним діянь, що мають ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення, є безпідставними.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач по факту самовільного залишення військової частини притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Отже, відповідачем не доведено, що (в період з 17.02.2023р. по 22.03.2023р.) факт самовільного залишення військової частини позивачем у встановленому законом порядку був підтверджений, що свідчить про протиправність спірного наказу та, як наслідок відсутність підстав для призупинення виплати позивачу грошового забезпечення та невиплати додаткової винагороди.

Зазначені обставини свідчать про неповноту проведеного службового розслідування, невстановлення всіх обставин, що мали значення для вирішення питання про наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, неналежне встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню проступку.

Суд врахував наявність певних меж розсуду командира при визначенні виду дисциплінарного стягнення, разом з цим, визначення виду стягнення має відбуватися з дотриманням всіх гарантій прав військовослужбовця, визначених спеціальним законодавством, з урахуванням усіх обставин та підтвердженням цих обставин належними доказами. Тобто, наявність дискреційних повноважень не нівелює обов`язку командира діяти у відповідності до норм діючого законодавства.

З урахуванням наведених висновків суду стосовно неповноти встановлення обставин, що мають значення для вирішення питання про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, суд дійшов висновку, що п.2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 209 від 29.03.2023р. «Про результати службового розслідування» щодо застосування до головного сержанта 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Із аналогічних підстав підлягає скасуванню п.6 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 209 від 29.03.2023р. «Про результати службового розслідування» про утримання грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 з 17.02.2023р. по 22.03.2023р. та додаткової винагороди за лютий 2023 року та березень 2023 року.

Також судом обрано спосіб захисту прав та інтересів позивача у формі зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення в період з 17.02.2023р. по 22.03.2023р., додаткову грошову винагороду за лютий 2023 року та березень 2023 року.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають нормам чинного законодавства та дійсним обставинам справи, з огляду на таке.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р., на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р., строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

В подальшому, Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України № 2232-ХІІ від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі - Закон № 2232-ХІІ; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з ч.2 ст.3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затв. Законом України № 548-ХІV від 24.03.1999р. (надалі - Статут внутрішньої служби; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

В силу вимог ст.12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Згідно ст.14 Статуту внутрішньої служби із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

В силу ст.16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно ст.26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до вимог ст.ст.1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затв. Законом України № 551-XIV від 24.03.1999р. (надалі - Дисциплінарний статут; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» (ст.5 Дисциплінарного статуту).

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно з ст.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Приписами ст.ст.83-86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затв. наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017р. (надалі - Порядок № 608; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.2 розділу І Порядку № 608 виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Під час судового розгляду встановлено, що 16.02.2023р. лікарями ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) проведено повторний медичний огляд позивача з метою визначення придатності до служби, за результатом якого постановлено діагноз та винесено постанову ВЛК: «Післятравматична нестійка контрактура правого плечового суглоба після операції (16.11.2022р.): артроскопії правого плечового суглобу, анкерної рефіксації суглобової губи, відкритого тенодезу довгої головки двоголового м`язу правого плеча з тимчасовим порушенням правої верхньої кінцівки. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує реабілітаційного лікування в умовах КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни», м.Ужгород Закарпатської обл. орієнтовно на 30 календарних днів».

20.02.2023р. позивач був прийнятий та оформлений на стаціонарне реабілітаційне лікування в КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни»; 20.03.2023р. позивач закінчив реабілітаційне лікування та був виписаний (виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 154 від 20.03.2023р.); 22.03.2023р. позивач прибув для подальшого проходження служби до пункту тимчасової дислокації Військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .

Згідно з Порядком надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, затв. постановою КМ України № 1923 від 18.10.1999р. (надалі Порядок № 1923; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), цей Порядок визначає механізм надання лікувально-профілактичної допомоги, проведення санаторно-курортного лікування, військово-лікарської, лікарсько-льотної, судово-медичної, судово-психіатричної експертиз, патолого-анатомічних досліджень, забезпечення лікарськими і протезними засобами (далі - медична допомога) осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців, які проходять строкову військову службу та військову службу за контрактом, Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших військових формувань, Держспецтрансслужби, у тому числі курсантів і слухачів військово-навчальних закладів (далі - військовослужбовці) у військово-медичних закладах інших військових формувань та надання установами, закладами і підрозділами державної санітарно-епідеміологічної служби Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, СБУ, Головного управління Національної гвардії, інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування (далі - центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування) послуг щодо забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя.

Згідно з п.5 Порядку № 1923 надання медичної допомоги у військово-медичних закладах інших військових формувань провадиться за наявності засвідченого відповідною печаткою направлення уповноваженої на його видачу посадової особи, в якому зазначається міністерство, інший центральний орган виконавчої влади, якому підпорядковане військове формування, або орган державної влади, місцезнаходження і банківські реквізити органу військового управління (військової частини), уповноважена посадова особа якого буде здійснювати оплату, та медичний висновок про необхідні види і обсяги медичної допомоги.

У разі надання екстреної медичної допомоги при захворюваннях і станах, зазначених у додатку, а також загостренні хронічних захворювань направлення за повідомленням відповідного військово-медичного закладу подається до нього протягом трьох діб з дня госпіталізації чи амбулаторного надання екстреної медичної допомоги.

Згідно з п.6.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затв. наказом Міністерством оборони України № 402 від 14.08.2008р. (надалі Положення № 402; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Відповідно до п.6.15 Положення № 402 відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.

При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки..

В силу приписів абз.3 п.6.15 Положення № 402 після закінчення відпустки за станом здоров`я військовослужбовці (крім курсантів ВВНЗ) за рішенням військових комісарів, начальників гарнізонів або органів управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України можуть пройти повторний медичний огляд за місцем проведення відпустки для визначення придатності їх до військової служби.

В рамках проведеного службового розслідування позивач не надав документів, які б підтверджували надання йому права звернутися до Військової частини НОМЕР_2 для проведення повторної військово-лікарської комісії 16.02.2023р., направлення чи будь-який інший дозвіл Військової частини НОМЕР_1 ; відповідного військового органу чи установи військовослужбовець не отримував.

За таких обставин відповідач прийшов до послідовного висновку про те, що молодший сержант ОСОБА_1 без дотримання встановленого порядку звернувся до Військової частини НОМЕР_2 та КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни», про необхідність проходження медичного огляду ВЛК і госпіталізації в КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» не повідомляв, дозволу на звернення до зазначених установ, направлення на проходження ВЛК та госпіталізацію не отримував.

Окрім цього, відповідно до довідок ВЛК № 173/321 від 16.01.2023р. та № 517/964 від 16.02.2023р. у позивача зафіксовано травму, пов`язану із проходженням військової служби, про те згідно із класифікатором тяжкості травм вказана травма не відноситься до тяжких.

Також станом на 16.02.2023р. позивач знаходився не після лікування, а після лікувальної відпустки, через що для проведення повторного медичного огляду повинен був отримати направлення від медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 .

Водночас, про факт перебування на лікуванні позивач інформував командування Військової частини НОМЕР_1 .

Зокрема, 20.02.2023р. від ОСОБА_1 до стройової частини через месенджер WhatsApp надійшла фотографія довідки № 132 від 20.02.2023p. (вх. № 549 від 20.02.2023p.), виданої йому в КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни» м.Ужгород, про те, що він перебуває на стаціонарному лікуванні (обстеженні) з 20.02.2023р. з діагнозом: «Післятравматична контрактура плечового суглоба. Стан після операції 16.11.2022р.».

На підставі викладеного відповідач видав наказ по стройовій частині № 51 від 20.02.2023p., яким встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 , який перебував у відпустці за станом здоров`я терміном на тридцять діб з 18.01.2023р. по 16.02.2023p., та який не з`явився вчасно на службу без поважних причин з відпустки за станом здоров`я з 17.02.2023р. по 20.02.2023p., вважається таким, що з 20.02.2023р. перебуває на лікуванні в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Підстава: доповідь про факт не з`явлення вчасно на службу без поважних причин молодшого сержанта ОСОБА_7 № 416 від 20.02.2023р., довідка ІНФОРМАЦІЯ_4 № 132 від 20.02.2023р., наказ № 51 від 20.02.2023р. (а.с.99).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання про те, що позивач ОСОБА_1 дійсно здійснив самовільне звернення до лікувальних закладів, чим допустив порушення вимог ст.ст.11, 12, 14 та 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а тому його підставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності із оголошенням догани.

Стосовно решти інкримінованих порушень позивачу (нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з відпустки за станом здоров`я, самовільне перебування поза розташуванням військової частини з 17.02.2023р. по 22.03.2023р.) колегія суддів враховує, що наказом № 51 від 20.02.2023p. встановлено перебування молодшого сержанта ОСОБА_1 з 20.02.2023р. на лікуванні в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З огляду на викладене, така кваліфікація дій позивача не відповідає дійсним обставинам справи.

Окрім цього, на виконання п.3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 209 від 29.03.2023р. «Про результати службового розслідування» скеровано до Шостого слідчого відділу ТУ ДБР у м.Львів (з дислокацією у м.Ужгороді) повідомлення про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Групою слідчих Шостого слідчого відділу ТУ ДБР у м.Львів (з дислокацією у м.Ужгороді) проведено перевірку викладених у вказаному повідомленні обставин та на підставі ч.1 ст.284 КПК України (відсутність події злочину) прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

В частині утримання позивачу належних йому грошового забезпечення та додаткової винагороди колегія суддів керується наступним.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону № 2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Оскільки в розглядуваному випадку відсутні підстави вважати, що позивач упродовж періоду перебування на лікуванні з 17.02.2023р. по 22.03.2023р. самовільно залишив військову частину, стосовно нього закрито кримінальне провадження на підставі ч.1 ст.284 КПК України (відсутність події злочину), тому норма ч.2 ст.24 Закону № 2232-ХІІ на розглядувані правовідносини не поширюється.

З цих міркувань будь-яких причин для призупинення виплати грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення позивачу за вказаний період немає.

Окрім цього, з урахуванням викладеного належить скасувати п.п.4, 5 наказу № 209 від 29.03.2023р. «Про результати службового розслідування», згідно якого визнано п.3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 51 від 20.02.2023р. у частині, що стосується встановлення перебування на лікуванні молодшого сержанта ОСОБА_1 з 20.02.2023р. таким, що не реалізувався, а також підготовки проекту наказу про встановлення факту нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з відпустки за станом здоров`я та перебування у самовільному залишенні частини головного сержанта 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 з 17.02.2023р. по 22.03.2023р.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є частково підставним та обґрунтованим, через що останній підлягає до часткового задоволення, при цьому належить визнати протиправними та скасувати п.п.4, 5 і 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 209 від 29.03.2023р. «Про результати службового розслідування», а також зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь молодшого сержанта ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення за період з 17.02.2023р. по 22.03.2023р. включно, додаткову винагороду за лютий та березень 2023 року; решта позовних вимог не підлягає до задоволення за безпідставністю.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до помилкового вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в повному обсязі, оскільки його висновки не відповідають вимогам закону, а також виходячи із процесуальної неможливості усунути такі недоліки судового рішення шляхом його часткового скасування або зміни.

В силу приписів ст.139 КАС України суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта (відповідача) Військову частину НОМЕР_1 .

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.243, ст.311, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.03.2024р. в адміністративній справі № 260/8387/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати наступні пункти наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 209 від 29.03.2023р. «Про результати службового розслідування»:

* пункт 4, яким визнано таким, що не реалізувався пункт 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 51 від 20.02.2023р. в частині, що стосується встановлення перебування на лікуванні молодшого сержанта ОСОБА_1 з 20.02.2023р.;

* пункт 5, згідно якого доручено начальнику групи персоналу підготувати проект наказу про встановлення факту нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з відпустки за станом здоров`я та перебування у самовільному залишенні частини головного сержанта стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 з 17.02.2023р. по 22.03.2023р.;

* пункт 6, відповідно до якого доручено помічнику командира з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби утримати грошове забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 з 17.02.2023р. по 22.03.2023р., утримати додаткову винагороду молодшого сержанта ОСОБА_1 за лютий та березень 2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь молодшого сержанта ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення за період з 17.02.2023р. по 22.03.2023р. включно, додаткову винагороду за лютий та березень 2023 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Військову частину НОМЕР_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 14.10.2024р.