Справа № 200/2134/24
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року справа №200/2134/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року у справі № 200/2134/24 (головуючий І інстанції Молочна І.С.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 грудня 2021 року по 25 березня 2022 року (включно) у частині виплати одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 грудня 2021 року по 25 березня 2022 року (включно), виходячи з розміру середньоденної заробітної плати за кожен календарний день такої затримки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07 березня 2024 року на виконання рішення суду у справі № 200/13973/21 відповідач виплатив грошове забезпечення у розмірі 46 340,74 грн.

Отже, відповідач не провів з позивачем повний розрахунок при звільненні, тому зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Внього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 вересня 2021 року по 06 березня 2024 року, в частині виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 117 703,75 грн (з відрахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів).

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Суд першої інстанції н врахував, що затримка розрахунку всіх виплат позивачу відбулася не з вини відповідача.

Фактично з березня 2022 року Військова частина НОМЕР_1 , як повноцінний прикордонний загін, не функціонував. Відповідно до директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України (з грифом ДСК) з серпня 2022 року розпочалось формування в новому складі Військової частини НОМЕР_1 . Відповідно, в грудні 2022 року, окрім іншого, Військова частина НОМЕР_1 була забезпечена оргтехнікою з можливістю під`єднання в 2023 році до підсистеми Електронний суд.

Ці обставини, в сукупності, не дали змогу Військовій частині НОМЕР_1 повноцінно здійснювати свою діяльність відповідно до закону, зокрема щодо захисту інтересів в судах, здійснення виконання рішень судів.

Отже, затримка виконання рішення суду від 21 грудня 2021 року у справі № 200/13973/21 військовою частиною НОМЕР_1 пов`язана з обставинами непереборної сили, які не залежали від дій чи волі відповідача. Тому, фактично рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 200/13973/21 виконано одразу, як про це стало відомо посадовим особам військової частини.

Також суд першої інстанції неправильно визначив період затримки розрахунку при звільненні та, відповідно, суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на зазначене, суд надає оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Встановлені обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_2 , та має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , яке видано 20 березня 2019 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) з 26 вересня 2018 року по 26 вересня 2021 року, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

26 вересня 2018 року між Начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 укладено контракт Державної прикордонної служби України про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу про проходження військової служби строком на 3 (три) роки, з 26 вересня 2018 року по 25 вересня 2021 року, про що винесено відповідний наказ від 26 вересня 2018 року № 506-ОС.

Наказом начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 24 вересня 2021 року № 576-ОС виключено зі списків особового забезпечення старшого сержанта ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії першого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 (тип Б) за п. 2а (у зв`язку із закінченням строку контракту), що підтверджено витягом.

Наказано відрахувати з грошового забезпечення за 10 календарних днів відпустки, що використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилась після звільнення військовослужбовця; виплатити грошову компенсацію за 42 дні невикористаної відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2019, 2020, 2021 роки; виплатити винагороду за 6 днів вересня 2021 року; гідний виплат (надбавки за особливості проходження служби у розмірі 50 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; премії у розмірі 136 відсотків посадового окладу), належних військовослужбовцю за вересень 2021 року по день виключення зі списків особового складу загону, в повному обсязі.

Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 26 вересня 2021 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 200/13973/21, яке набрало законної сили 21 січня 2022 року, зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей.

Виписка з карткового рахунку ПАТ ПриватБанку свідчить, що позивачу зараховано грошові кошти з коментарем заробітна плата, В/Ч НОМЕР_1 - 29 вересня 2021 року у розмірі 26 612,23 грн., 14 790,61 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі № 200/14511/21, яке набрало законної сили 10 лютого 2022 року, зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 26.09.2021 29.09.2021, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати за кожний календарний день такої затримки.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2022 року у справі № 200/14356/21 заяву представника ОСОБА_1 про відмову від позову та стягнення судового збору задоволено.

Закрито провадження у справі № 200/14356/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 18 912,17 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року у справі № 200/14778/21, яке набрало законної сили 05 лютого 2024 року, зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 26.09.2018 по 25.09.2021 з урахуванням абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату до грошового забезпечення, передбачену пунктами 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 375 Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни, за період з 28.04.2021 по 01.08.2021 пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах, які визначені вказаною Постановою.

Виплата відповідачем на користь позивача суми 18 912,17 грн за неотримане речове майно здійснена 30 грудня 2021 року, про що свідчать докази: копія з карткового рахунку позивача за 30 грудня 2021 року; витяг з розрахунково-платіжної відомості по нарахуванню та виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно старшого сержанта ОСОБА_1 від 15 травня 2023 року №306; розрахунково-платіжна відомість №316 за грудень 2021 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року у справі № 200/2103/22, яке набрало законної сили 27 червня 2023 року, зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.09.2021 по 30.12.2021 (включно), виходячи з розміру середньоденної заробітної плати за кожен календарний день такої затримки у сумі 18 910,24 грн.

Відповідно до платіжної інструкції № 3932 від 19 червня 2023 року відповідачем нараховано та виплачено позивачу 20 червня 2023 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на виконання рішення суду від 26 травня 2023 року у справі № 200/2103/22 у сумі 15 222,75 грн.

На запит позивача від 09 вересня 2023 року щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 200/13973/21 відповідач повідомив, що виплата сум коштів за судовим рішенням буде здійснено після надходження відповідного фінансування у найкоротший термін.

Відповідно до платіжної інструкції № 674 від 11 лютого 2024 року відповідачем нараховано та виплачено позивачу 13 лютого 2024 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на виконання рішення суду від 10 січня 2022 року у справі № 200/14511/21 у сумі 911,25 грн.

26 лютого 2024 року головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тараш Іриною Анатоліївною, розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого листа № 200/13973/21, виданого 27 червня 2023 року Донецьким окружним адміністративним судом, яким вирішено: Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей., та прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 74279509.

Відповідно до платіжної інструкції № 1188 від 06 березня 2024 року відповідачем нараховано та виплачено позивачу 07 березня 2024 року одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей, на виконання рішення суду від 21 грудня 2021 року у справі № 200/13973/21 у сумі 46 390,74 грн., що не заперечується сторонами та не є спірним питанням у цій справі.

Відповідно до довідки від 07 травня 2024 року № 453 про розмір грошового забезпечення за два останні календарні місяці перед звільненням ОСОБА_1 сума грошового забезпечення позивача за липень 2021 року складає 11 620,14 грн, за серпень 2021 року складає 11 774,30 грн, розмір середньоденного грошового забезпечення за червень-липень 2020 року складає 377,33 грн (23 394,44 грн/62 календарні дні).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з принципів справедливості і співмірності ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що період затримки розрахунку складає з 27.09.2021 по 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 19.01.2023 ( з врахуванням редакції ст. 117 КЗпП з 19.07.2022 (6 місяців) та становить 182 календарних днів.

Оцінка суду.

Спір у цій справі стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, в редакції якої у спірному періоді відбулися зміни на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ (далі - Закон № 2352-ІХ).

Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Абзацом першим частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

У рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення КЗпП України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Закон України № 2352-ІХ та відповідно і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19.07.2022.

За обставин цієї справи остаточний розрахунок з позивачем належних сум при звільненні (одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей), здійснений відповідачем лише 07 березня 2024 року на виконання рішення суду від 21 грудня 2021 року у справі № 200/13973/21, а періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є період часу з 27 вересня 2021 року (з дня, наступного за датою звільнення) по 06 березня 2024 року.

Верховний Суд сформував усталену практику щодо застосування положень статті 117 КЗпП України в редакції, яка діяла до 19.07.2022, при вирішенні спорів щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, Верховний Суд зауважував, що якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягнення балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такий підхід в частині необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, запроваджено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 та від 26.02.2020 у справах № 761/9584/15-ц та № 821/1083/17, та застосовано Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17.

Водночас Верховний Суд у постановах від 29.02.2024 у справі № 460/42448/22, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22 та від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22 зауважив, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Наведений у цій постанові підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Разом із тим, відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно з Законом № 2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

За висновком Верховного Суду у вказаних справах у разі коли спірний період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасно охоплюється дією редакцій статті 117 КЗпП України, як до змін, внесених Законом № 2352-ІХ та і після їх внесення, то за такого правового врегулювання спірний період варто умовно поділяти на 2 частини: до набрання змінами чинності 19.07.2022 і після цього.

Застосовуючи наведений підхід Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що у цій справі період з 27.09.2021 до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців.

До цього періоду, у разі наявності переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати, суд може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19 липня 2022 року по 06 березня 2024 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 14 березня 2024 року у справі № 560/6969/23.

Таким чином, в цій справі належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Отже, при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 вересня 2021 року по 18 липня 2022 року суд виходить з наступного.

При визначенні розміру середньої заробітної плати застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Абзацами першим, другим пункту 3 Порядку № 100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

На підставі пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням.

Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки від 07 травня 2024 року № 453 розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 377,33 грн.

Суд звертає увагу, що всі належні працівнику суми, роботодавець повинен виплатити у день його звільнення, в даному випадку це - 26 вересня 2021 року.

Період затримки розрахунку з позивачем починається з 27 вересня 2021 року та закінчується 18 липня 2022 року (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ), та складає 295 календарних днів.

Розмір середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку становить: 377,33 грн. х 295 днів = 111 312,35 грн.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за алгоритмом, запропонованим у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, сума відшкодування (середнього заробітку) має бути пропорційною (у відсотковому відношенні) частці заборгованості (компенсації за невикористані відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні) у загальній сумі виплат, які належало виплатити позивачеві при звільненні.

Як свідчать матеріали справи при звільненні позивачу виплачено 41 402,84 грн.

При цьому при звільненні позивачу не виплачені:

- компенсація за неотримане речове майно в розмірі 18 912,17 грн;

- індексація грошового забезпечення за період з 26.09.2018 по 25.09.2021 і виплати за роботу під час пандемії за період з 28.04.2021 по 01.08.2021 в загальному розмірі 8059,65 грн.

- одноразова грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей, в загальному розмірі 46 390,74 грн.

Таким чином, відповідач при звільненні повинен був виплатити позивачу 114765,54 грн. (41 402,84 грн + 46390,74 грн + 18912,17 грн + 8059,65 грн).

Частка невиплачених позивачу при звільненні сум становить 43,03% (46 390,74 грн х 100% : 114 765,54грн).

Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 111 312,35 грн, отже 43,03% від цієї суми становить 47 897,70 грн.

Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 вересня 2021 року по 18 липня 2022 року, з урахуванням пропорційного розрахунку в розмірі 47 897,70 грн.

За період з 19 липня 2022 року по 06 березня 2024 року, відповідно до діючої редакції статті 117 КЗпП України, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку здійснюється не більш, як за шість місяців.

Отже, за вказаний період середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні, визначається наступним чином.

Період шість місяців з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року складає 185 календарних днів.

Розмір середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку становить: 377,33 грн х 185 днів = 69 806,05 грн.

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з 27 вересня 2021 року по 18 липня 2022 року та з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року) в загальній сумі 117 703,75 грн (47897,70 грн + 69 806,05 грн).

Є безпідставним розрахунок періоду затримки розрахунку при звільненні та розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наданий відповідачем, оскільки він виконаний всупереч вимогам ст.ст. 116, 117 КЗпП України та Порядку № 100.

Суд не приймає доводи відповідача щодо поважності причин невиконання ним рішення суду від 21 грудня 2021 року у справі № 200/13973/21, щодо відсутності вини у затримки розрахунку з позивачем при його звільненні, щодо обставин непереборної сили, пов`язаних з військовою агресією РФ, - оскільки ці доводи суперечать обставинам справи, а саме, позивач звільнився з військової служби 26.09.2021, тобто до масштабного вторгнення РФ на територію України 24.02.2022, а відсутність належного фінансування не є поважною причиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності, визначеної ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року у справі № 200/2134/24 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року у справі № 200/2134/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 14 жовтня 2024 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв