Справа № 460/2976/24
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/2976/24 пров. № А/857/12353/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження у місті Рівному суддею Комшелюк Т. О.) у справі № 460/2976/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення з військової служби позивача за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами.

Позов обґрунтовував тим, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, який може надати лише позивач за відсутності у ОСОБА_2 інших близьких осіб. З огляду на наявність зазначених обставин, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби, додавши усі необхідні підтверджуючі документи. Проте, відповідач протиправно відмовив позивачу у звільненні з військової служби.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржила Військова частина НОМЕР_1 і подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач до рапорту про звільнення як доказ, що дає право на таке звільнення, долучив "Консультаційний висновок лікарської консультативної комісії (ЛКК)" від 24.05.2023 № 97/521 КНП "Острозький центр первинної медичної допомоги" Острозької міської ради Рівненського району Рівненської області. Вказаний документ не дає права на звільнення згідно підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII (далі також - Закон № 2232-XII), та не передбачений цим нормативним актом як доказ підстави для звільнення, оскільки в Законі № 2232-XII чітко вказано - "за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я..", тобто має бути або висновок МСЕК, або висновок ЛКК, документи з іншою назвою, в тому числі "Консультаційний висновок лікарської консультативної комісії (ЛКК)" не можуть братися до уваги.

Також зазначає, що в цьому випадку лише МСЕК має повноваження надавати висновки про потребу у постійному догляді особам з будь-якою групою інвалідності, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій (тобто не мають групи інвалідності), то висновки можуть надаватися лікарсько-консультативними комісіями, але лише за затвердженими формами, зокрема за формою № 080-2/ о з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.

З огляду на зазначене, поданий позивачем разом з рапортом про звільнення, консультаційний висновок (невстановленої форми) лікарсько-консультативної комісії (ЛКК) від 24.05.2023 № 97/521 КНП «Острозький центр первинної медичної допомоги» Острозької міської ради Рівненського району Рівненської області не може вважатися документом, що підтверджує підставу для його звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.

У цьому випадку для підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за громадянином ОСОБА_2 , який має 2 групу інвалідності, позивач повинен був надати командуванню військової частини НОМЕР_1 висновок медико-соціальної експертної комісії.

Також зазначає, що висновки суду про те, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення статті 26 Закону № 2232-XII є помилковими, оскільки нормами вказаного Закону встановлено загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи Постанови № 413 розмежовують повноваження таких органів в залежності від суб`єкта, якому надається відповідний висновок.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що скарга є безпідставною, тому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Вказує на те, що висновок ЛКК є належним документом на підтвердження потреби в постійному догляді, що повністю відповідає положенням Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також підтверджується судовою практикою, зокрема, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23, постановою Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 520/32614/23, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 500/5580/23, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі № 500/3695/23 (набрало законної сили).

Крім того, позивач та його представник подавали до суду відповідь МСЕК на адвокатський запит, якою підтверджено, що виключно особам, яким встановлено І групу інвалідності підгрупа А, МСЕК має право видати висновок про потребу в постійному сторонньому догляді.

Таких повноважень щодо осіб, які не звертаються для встановлення інвалідності або яким не встановлюється І групу підгрупа А, МСЕК не має.

Додатково звертає увагу, що ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності, що унеможливлює отримання ним висновку МСЕК про потребу в постійному сторонньому догляді, але аж ніяк не означає, що він такого догляду не потребує.

З наведеного видно, що документом, який підтверджує потребу в постійному сторонньому догляді може бути як висновок МСЕК, так і висновок ЛКК. Будь-яке інше тлумачення унеможливлює отримання постійного догляду особами, які дійсно такого огляду потребують, через недосконалість українського законодавства, що є грубим порушення фундаментальних прав і свобод.

Наголошує, що твердження відповідача, що зазначена відповідь МСЕК носить хибні твердження, є безпідставними та надуманими.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у цивільному шлюбі з матір`ю позивача - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Договором дарування від 30.04.2004 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.06.2004 № 3781710 підтверджується, що ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 подарованого ОСОБА_2 будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи.

Згідно з консультаційним висновком лікарської консультаційної комісії (ЛКК) № 97/521 від 24.05.2023 ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду та нездатний до самообслуговування.

З нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 01.06.2023 № 243 судом встановлено, що ОСОБА_2 підтвердив той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який є сином його покійної цивільної дружини - ОСОБА_3 , є єдиною особою, яка може здійснювати за ним догляд у зв`язку з наявністю у нього хвороби з когнітивними порушеннями: "Дисциркуляторна енцефалопатія II ступеня. Епілепсія. Розлади особи і поведінки внаслідок епілепсії. Ішемічна хвороба серця. Кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба серця II ст." У заяві вказано, що внаслідок вказаних захворювань ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду та не здатний до самообслуговування, що підтверджується консультативним висновком лікарської консультаційної комісії № 97/152 від 24.05.2023. Інших близьких осіб, які можуть здійснювати такий догляд, у ОСОБА_2 немає. У цій же заяві ОСОБА_2 підтверджував необхідність здійснення ОСОБА_1 за ним постійного стороннього догляду.

Також вказано, що факт того, що ОСОБА_2 ні з ким не перебуває в шлюбі перевірено за повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану (у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про шлюб відсутня) № витягу: 2, сформованого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Грунтківською І. А. 01.06.2023.

Факт того, що у ОСОБА_2 відсутні діти перевірено повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану (у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про народження відсутня) № витягу: 5, сформованого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Грунтківською І. А. 01.06.2023.

Згідно з Актом № 223/07.14-09 обстеження матеріально-побутових умов проживання від 24.05.2023, ОСОБА_2 дійсно проживає без реєстрації з 1997 року за адресою: АДРЕСА_2 , в будинку, що належить сину померлої співмешканки ОСОБА_1 .

У висновку комісії зазначено, що при обстеженні матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2 виявлено, що він є дійсно одиноким (відсутні діти, батьки померли) та одиноко проживаючим. Інвалід з дитинства ІІ групи, невиліковно хворий та потребує постійного стороннього догляду. Такий догляд за ОСОБА_2 здійснював син померлої цивільної дружини ОСОБА_4 до служби в ЗСУ, оскільки інших осіб, які можуть здійснювати догляд не має. Вказано, що дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - фізична особа-підприємець, здійснювати догляд не може, а тому догляд за ОСОБА_2 повинен здійснювати саме ОСОБА_4 .

Також в матеріалах справи є довідка старости сіл Оженин, Бродів, Країв, Стадники виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області від 26.05.2023 за №640/07.14-12, про те, що зі свідчень сусідів за адресою: АДРЕСА_1 (тепер ОСОБА_6 згідно рішення № 990 від 31.03.2023 Острозької міської ради Рівненської області), 15, с. Оженин, з 1997 року і до дня смерті мати позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (згідно свідоцтва про смерть актовий запис № 44 від 17.08.2008 померла ІНФОРМАЦІЯ_2) проживала та вела спільне господарство з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ПГУ НОМЕР_2 , виданий 28.02.2000 Острозьким РВ УМВС України в Рівненській області, що за вказаною адресою не зареєстрований - місце реєстрації: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 її співмешканець ОСОБА_2 залишився жити за вищевказаною адресою і постійно проживає по цей час, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання № 223/07.14-09 від 24 травня 2023 року, виданого старостою сіл Оженин, Бродів, Країв, Стадники Острозької MP Рівненської області. Будучи одиноким, ОСОБА_2 свою частку будинку АДРЕСА_1 подарував сину померлої співмешканки ОСОБА_1 .

17.06.2023 позивач звернувся до відповідача із письмовим рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Разом з рапортом ОСОБА_1 подав документи, які, на його думку, підтверджують наявність підстав для звільнення, зокрема досліджені вище: нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 від 01.06.2023 № 243, посвідчення ОСОБА_2 про інвалідність ІІ групи та консультативний висновок ЛКК № 97/521 від 24.05.2023, Акт № 223/07.14-09 обстеження матеріально-побутових умов проживання від 24.05.2023, довідку старости сіл Оженин, Бродів, Країв, Стадники виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області від 26.05.2023 № 640/07.14-12, Договір дарування від 30.04.2004 та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.06.2004 № 3781710.

За результатами розгляду рапорта позивача військова частина НОМЕР_1 листом від 28.06.2023 № 1455/06 повідомила ОСОБА_1 , що відповідно до абзацу 7, на який позивач посилався у рапорті, підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період можуть бути звільнені з військової служби під час воєнного стану за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи. Подані з рапортом документи не підтверджують наявності інвалідності I групи у зазначеної позивачем у рапорті особи, якій необхідний постійний догляд, тому відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII.

При цьому, у листі, в якості інформування відповідач роз`яснював, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період можуть бути звільнені з військової служби під час воєнного стану за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду у відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, що передбачено абзацом 8 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Вказував, що відповідні обставини мають підтверджуватися документально. Також зазначив, що у разі подання рапорту по команді разом з нотаріально засвідченими документами клопотання позивача підлягатиме задоволенню.

Не погоджуючись і такими діями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 у адміністративній справі № 460/17347/23 позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не прийняття мотивованого рішення за наслідками подання рапорту ОСОБА_1 від 17.06.2023 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами у відповідності до абз. 8 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, на підставі поданого ним рапорту від 17.06.2023 та доданих до нього документів, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення суду, 23.01.2024 відповідач розглянув по суті питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами у відповідності до абз. 8 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, на підставі поданого ним рапорту від 17.06.2023 та доданих до нього документів.

Згідно змісту листа відповідача від 23.01.2024 № 954, останній з посиланням на норми чинного законодавства вказав, що наявність потреби у постійному догляді за особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, не є підставою до звільнення. Постійний догляд за особою має бути оформлений у відповідності до вимог Закону України "про соціальні послуги" та Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859 (зі змінами). Зазначений факт має бути підтверджений довідкою структурного підрозділу з питань соціального захисту населення органу місцевого самоврядування або районної державної адміністрації. Тому для підтвердження вказаної обставини для звільнення з військової служби, позивачу необхідно надати документи, видані уповноваженими органами, що засвідчують: необхідність постійного догляду, підтвердженого висновком МСЕК та про здійснення позивачем такого догляду, підтвердженого у відповідності до вимог чинного законодавства. У разі подання рапорту по команді, разом з документами, що підтверджують підстави для звільнення у відповідності до вимог чинного законодавства, клопотання позивача підлягатиме задоволенню.

Не погоджуючись із такими діями, позивач знову звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції покликався на те, що не вбачає правових підстав не приймати до уваги "Консультаційний висновок лікарської консультативної комісії (ЛКК)" від 24.05.2023 № 97/521 КНП "Острозький центр первинної медичної допомоги" Острозької міської ради Рівненського району Рівненської області, як доказ, що підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи.

Вказав, що доводи відповідача, що висновок ЛКК не може бути визнаний, як документ для звільнення позивача зі служби, посилаючись на положення постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 12.06.2013 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" є помилковими.

Тому вважав, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частинами першою, другою статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 вказаного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 статті 2 зазначеного Закону передбачені наступні види військової служби:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи в суді апеляційної інстанції строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ.

Зокрема, відповідно до абз. 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Предметом розгляду у цій справі є відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби через сімейні обставини на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ. Підставою для такої відмови, як зазначено у відповіді військової частини НОМЕР_1 від 23 січня 2024 року № 954 відсутність відповідного медичного висновку медико-соціальної експертної комісії про необхідність постійного догляду та про здійснення позивачем такого догляду, підтвердженого у відповідності до вимог чинного законодавства.

З огляду на зазначене, варто встановити, який саме орган видає медичний висновок щодо необхідності здійснення постійного догляду у цьому випадку.

Визначення терміна «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У пункті 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін «медичний висновок» визначено як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок - це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положенням про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія (МСЕК) проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного видно, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Щодо повноважень ЛЛК і медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» («Офіційний вісник України», 2019, № 34, ст. 1217), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.

Згідно з пунктом 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

Поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження постійно.

Водночас відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункт 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

1) форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

2) висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». Згідно з пунктами 3, 4 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації № 025/о «Медична карта амбулаторного хворого №__», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

Також повноваження ЛЛК визначені в наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання». Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).

Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби, апеляційний суд зазначає про недосконалість та неузгодженість термінів у нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то на переконання колегії суддів, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема:

1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), до досягнення дитиною 16-річного віку;

2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг;

3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг;

4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23 за подібних обставин справи, суті спору і правового регулювання.

Окрім цього, із листа Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи № 242 від 25.04.2023 слідує, що МСЕК може надати висновок про потребу в постійному сторонньому догляді лише при встановленні особі підгрупи А І групи інвалідності, а також при потребі стороннього догляду, але не постійного, при встановленні підгрупи Б І групи інвалідності. У всіх інших випадках, при наявності підстав, надання таких висновків є компетенцією лікарсько-консультативної комісії (ЛКК).

З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав не приймати до уваги "Консультаційний висновок лікарської консультативної комісії (ЛКК)" від 24.05.2023 № 97/521 КНП "Острозький центр первинної медичної допомоги" Острозької міської ради Рівненського району Рівненської області, як доказ, що підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи.

Помилковими є також доводи скаржника, що висновок ЛКК не може бути визнаний, як документ для звільнення позивача зі служби, посилаючись на положення постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 12.06.2013 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу».

Суд зазначає, що ця постанова визначає Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу та вказує на таке.

Військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);

укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;

хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;

неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);

довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

Суд зауважує, що підстава, за якої просив звільнити позивач взагалі відсутня у Постанові № 413 від 12.06.2013, натомість відповідач помилково вказує на іншу - необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років, тоді як мова йде про звільнення через необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 2 групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Водночас дана постанова прийнята Кабінетом Міністрів України 12.06.2013 відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції станом на 12.06.2013 визначала підстави звільнення військовослужбовців, ч. 6 якої передбачала, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, серед іншого через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України.

Частина 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції станом на 12.06.2013 встановлювала підстави для звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, серед яких - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Такий перелік сімейних обставин або інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу і був затверджений Постановою № 413 від 12.06.2013.

Разом з тим, ні п. 1, ні п. 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, який передбачає підстави для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) - п. 1); під час дії воєнного стану - п. 2), не містить жодної підстави, яка б містила відсилку на сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто до спірних правовідносин взагалі положення Постанови № 413 від 12.06.2013 не застосовуються.

Отже, відповідач безпідставно вказує про ненадання позивачем інших документів, перелік яких наведений у Постанові № 413 від 12.06.2013, зокрема висновок МСЕК, чи висновок ЛКК, яка не застосовується до спірних правовідносин.

Щодо вимоги відповідача надати довідку структурного підрозділу з питань соціального захисту населення органу місцевого самоврядування або районної державної адміністрації, то суд зауважує, що відповідач також помилкового ототожнює "здійснення постійного догляду" та "необхідність у здійсненні постійного догляду".

Отримання довідки про надання соціальних послуг з догляду (про здійснення постійного догляду) можливо лише тоді, коли такий догляд фактично здійснюється. I, відповідно, отримання такої довідки є неможливим, коли такий догляд ще не здійснюється, а лише є потреба в його здійсненні, тобто догляд буде здійснюватися в майбутньому.

З норми статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» видно, що для звільнення за даною підставою необхідно підтвердити не фактичне здійснення догляду, а необхідність у здійсненні догляду. Відповідно, довідка про надання соціальних послуг з догляду не лише не вимагається, а і не може бути отримана. Тому така вимога є протиправною.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника про те, що у спірному випадку для підтвердження необхідності стороннього догляду за особою з інвалідністю ІІ групи позивач мав надати лише висновок медико-соціальної експертної комісії є помилковим.

Необхідність постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю ІІ групи може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 13 червня 2024 року у справі № 520/21316/23 за подібних обставин.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 460/2976/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин