Справа № 500/4870/24
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4870/24

11 жовтня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: судді Осташа А. В. розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної Поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 - позивач, пред`явив позов до Національної поліції України - відповідача, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив суд:

«Визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за наступні невикористані відпустки: 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2020 року; 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток протягом 2021 року; 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2022 року; 18 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час протягом 2023 року; 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2023 рік; 10 діб додаткової відпустку працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» протягом 2022 року та 10 діб додаткової відпустку працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» протягом 2023 року.

Зобов`язати Національну поліцію України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за наступні дні невикористаних відпусток: 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2020 року; 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток протягом 2021 року; 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2022 року; 18 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час протягом 2023 року; 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2023 рік; 10 діб додаткової відпустку працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» протягом 2022 року та 10 діб додаткової відпустку працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» протягом 2023 року».

Позовні вимоги аргументовані тим, що у випадку звільнення поліцейського з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ним дні, як основної, так і додаткової відпустки. Бо, інший підхід, на переконання позивача, суперечить суті та гарантіям, як трудового, так і спеціального законодавства, в частині реалізації права на відпочинок. До того ж, з огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016, питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки». Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.

Відповідач заперечуючи проти позову вказав, що Законом України від 06 вересня 2023 року № 3379-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців поліцейських та деяких інших осіб» внесено зміни до частини десятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», так поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток, а також щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Своєю чергою, як зазначає Національна поліція України, ОСОБА_1 , відповідно до наказу від 10 серпня 2023 р. № 1260 о/с звільнено зі служби в поліції з 14 серпня 2023 р., тобто до набрання чинності Законом № 3379-ІХ, з виплатою компенсації за невикористані 18 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік (Національна поліція України вважає, що позивач має право на компенсацію невикористаної частини відпустки набутої виключно в році звільнення, бо ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції до набрання чинності таким законом). Вважає, що така поведінка Національної поліції України у спірних правовідносин кореспондує приписам статті 19 Конституції України. Тому, просить у задоволенні позову відмовити.

Рух справи:

12.08.2024 судом постановлено ухвалу, якою позовну заяву прийнято до розгляду. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників.

26.08.2024 позивачем подано заяву про зміну предмету позову.

27.08.2024 відповідачем заявлено клопотання продовження процесуального строку для подання відзиву у справі, у зв`язку із зміною предмету позову у справі.

17.09.2024 відповідачем подано відзив на позов.

17.09.2024 відповідачем заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

23.09.2024 постановлено ухвалу якою відмовлено в задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Суд, на підставі поданих сторонами доказів, установив наступні обставини.

Згідно з наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 р. № 2 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу в поліцію з 07 листопада 2015 р.

Про зарахування до штату Національної поліції України в трудовій книжчі серії НОМЕР_1 на ім`я « ОСОБА_1 » зроблено запис № 3 «Прийнятий на службу в поліції», підстава - «Наказ НПУ № 2 о/с від 06.11.2015».

Наказом голови Національної поліції України від 10.08.2023 № 1260 о/с «По особовому складу», відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 (за станом здоров`я (через хворобу) частина першої статті 77, генерала поліції третього рангу ОСОБА_1 , радника Голови організаційно-аналітичного відділу Департаменту забезпечення діяльності Голови, з 14 серпня 2023 року, установивши йому щомісячну премію за серпень 2023 року в розмірі 170 відсотків з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, компенсації за невикористані 18 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік.

Також, у розпорядчі частині наказу від 10.08.2023 № 1260 о/с зазначено, що станом на день звільнення стаж служби для виплати надбавки за вислугу років у поліції, одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та вислуга років для призначення пенсії складає 29 років 00 місяців 05 днів.

Про звільнення зі служби в поліції у трудовій книжці позивача зроблено запис № 4.

Позивач ОСОБА_1 , у порядку, що передбачений Законом України «Про доступ до публічної інформації», вирішив звернутись до Національної поліції України.

Так, 01 квітня 2024 р. ОСОБА_1 звернувся на адресу Національної поліції України із заявою від 01 квітня 2024 р. № б/н, у якій просив: надати йому інформацію щодо «всіх днів» основної та додаткових відпусток (в тому числі соціальних) за його проходження ОСОБА_1 служби в Національній поліції України; виплатити грошову компенсацію за всі невикористані щорічні основні та додаткові оплачувані відпустки поліцейського за весь час проходження служби, а також щорічної додаткової відпустки особам, які мають двох і більше дітей.

Одночасно, до поданої заяви ОСОБА_1 доєднав довідку територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області від 27 березня 2024 р. № 50.05-273, видану ОСОБА_2 про те, що вона з 16 грудня 2019 р. по даний час працює в ТУ ССО у Тернопільській області. З 16 грудня 2019 р. ОСОБА_2 надавались відпустки, як матері, яка має двох або більше дітей віком до 15 років, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки», зокрема:

- з 07 по 16 вересня 2020 року (наказ ТУ ССО у Тернопільській області від 31.08.2020) за 2020 рік;

- з 02 по 11 серпня 2021 року (наказ ТУ ССО у Тернопільській області № 59 від 02.08.2021) за 2021 рік.

Листом департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 07 травня 2024 р. № 64797-2024 «Про розгляд заяви», ОСОБА_1 повідомлено, що 09 травня 2021 р. набрав чинності Закон України від 15 квітня 2021 р. № 1401-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення рівних можливостей матері та батька у догляді за дитиною», яким зокрема у Законі України від 15 листопада 1996 р. № 504/96-ВР «Про відпустки» в частині першій статті 19 слова «Жінці, яка працює і має» замінено словами «Одному з батьків, які мають».

Таким чином, як зазначає Національна поліція України в цитованому листі, до 09 травня 2021 р. право на передбачену статтею 19 Закону України «Про відпустки» додаткову відпустку працівникам, які мають дітей, мали виключно жінки (тобто, з 09 травня 2021 р. право на додаткову відпустку, яка передбачена частиною статті 19 Закону України «Про відпустки», набували один з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років. Оскільки позивач є батьком двох дітей до 15 років, то він, за умови, що мати дітей не використовувала даного виду додаткової відпустки, набував право на таку відпустку з 09 травня 2021 р.).

Крім того, як указується в листі, Законом України від 06 вересня 2023 р. № 3379-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців поліцейських та деяких інших осіб» внесено зміни до частини десятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», так поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток, а також щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Своєю чергою, як зазначає Національна поліція України у своєму листі, ОСОБА_1 , відповідно до наказу від 10 серпня 2023 р. № 1260 о/с звільнено зі служби в поліції з 14 серпня 2023 р., тобто до набрання чинності Законом № 3379-ІХ, з виплатою компенсації за невикористані 18 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік (Національна поліція України вважає, що позивач має право на компенсацію невикористаної частини відпустки набутої виключно в році звільнення, бо ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції до набрання чинності таким законом).

Для отримання інформації про «всі дні» основної та додаткової відпусток, ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою від 13.05.2024 № б/н на адресу Національної поліції України.

Листом департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 28.05.2024 № 74884-2024 ОСОБА_1 повідомлено, що за період проходження служби позивачу надавались такі відпустки:

- у 2015 році - відпустка без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) на 2 календарних дні;

- у 2016 році - невикористана частина чергової відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби, чергова оплачувана відпустка за 2016 рік у кількості 30 діб, відпустка без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) на 1 календарний день;

- у 2017 році - додаткова оплачувана відпустка за 2016 рік у кількості 16 діб (з урахуванням 1 святкового дня), частина щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2017 рік у кількості 20 діб (з урахуванням 1 святкового дня);

- у 2018 році - невикористана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2017 рік у кількості 11 діб, додаткова оплачувана відпустка за 2017 рік у кількості 16 діб (з урахуванням 1 святкового дня), частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 25 діб, відпустка без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) на 1 добу;

- у 2019 році - невикористана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 5 діб, додаткова оплачувана відпустка за 2018 рік у кількості 16 діб (з урахуванням 1 святкового дня), частина щорічної оплачуваної відпустки за 2019 рік у кількості 30 діб (з урахуванням 1 святкового дня);

- у 2020 році - невикористана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік у кількості 1 доби, додаткова оплачувана відпустка за 2019 рік у кількості 15 діб, частина щорічної оплачуваної відпустки за 2020 рік у кількості 4 діб;

- у 2021 році - невикористана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік у кількості 26 діб;

- у 2022 році - одноразова оплачувана відпустка при народженні дитини на 10 діб;

- 2023 році - щорічна основна оплачувана відпустка за 2022 рік у кількості 30 діб.

04 серпня 2024 року представник позивача (адвокат) звернувся на адресу на адресу відповідача із адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію про «невикористані», станом на день звільнення із служби в поліції, ОСОБА_1 щорічні чергові оплачувані відпустки та додаткові відпустки («щорічної чергової оплачуваної відпустки», «додаткової відпустки за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу», «додаткової відпустки одному з батьків, що мають двох або більше батьків віком до 15 років») за період з 07 листопада 2015 року по 14 серпня 2023 року.

Листом Національної поліції України від 09.08.2024 № «Про розгляд адвокатського запиту» повідомлено, що за матеріалами архівної особової справи ОСОБА_1 значиться, що він із 07 листопада 2015 року до 14 серпня 2023 року проходив службу в Національній поліції України.

За наявною у ДКЗ інформацією значиться, що ОСОБА_1 щорічні основні оплачувані відпустки за 2015 (за фактично відпрацьований час), 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2022 роки та додаткові оплачувані відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019 роки використав у повному обсязі. Враховуючи викладене, станом на день звільнення ОСОБА_1 було не використано 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік, 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток за 2021 рік, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік, 18 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік.

Також, в цитованому листі зазначається, що під час проходження служби в поліції ОСОБА_1 додаткову відпустку працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки», за 2022 та 2023 роки не використовував.

З цих підстав позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами, суд, зазначає наступне.

Для вирішення спору суду слід з`ясувати, чи має право поліцейський при звільненні з органів Національної поліції України право на отримання грошової компенсації за набуту протягом попередніх років відпустку, яка не використана в році звільнення.

Частиною другою статті 19 Конституції України, закріплюється, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Закону України від 02 липня 2015 р. № 580-VIII «Про національну поліцію» (тут і надалі, в редакції, яка діяла станом на час звільнення ОСОБА_1 із служби в поліції), внормовано, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою - четвертою, дев`ятою та десятою статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», внормовано, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Отож, цитованими статтями Закону України «Про Національну поліцію», передбачено такі види відпусток поліцейських: (1) «щорічні чергові оплачувані відпустки», (2) «додаткова оплачувана відпустка, яка надається за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби», (3) «додаткові відпустки у зв`язку із навчанням», (4) «творчі відпустки», (5) «соціальні відпустки», (6) «відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення)», (7) «інші види відпусток, відповідно до законодавства про відпустки».

Таким чином, диспозиція частини другої статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» є бланкетною та відсилає до законодавства про відпустки, для з`ясування інших видів відпусток право на які має поліцейський.

Статтею 74 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (тут і надалі в редакції, що діяла станом на час звільнення ОСОБА_1 із служби в поліції, якщо окремо не буде зазначено інше), внормовано наступні види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Статтею 19 Закону України «Про відпустки» (в редакції Закону України від 15 квітня 2021 р. № 1401-ІХ, який набрав чинності з 09 травня 2021 р.), визначено, що одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Між тим, до 09 травня 2021 року стаття 19 Закону України «Про відпустки», була викладена в такій редакції: «Жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України».

Отже, після 09 травня 2021 року, додатковою відпусткою, яка передбачена ст.19 Закону України «Про відпустки» рівною мірою користувались «батько» або «мати».

Враховуючи те, що законодавець вживає в абзаці першому частини першої статті 19 Закону України «Про відпустки» словосполучення «один із батьків», то правом на отримання відпустки у календарному році користується один із батьків, за умови, що інший таку відпустку не використовував.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 р. № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (тут і надалі, в редакції, яка діяла станом на час звільнення ОСОБА_1 із служби в поліції).

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку, з-поміж іншого, внормовано, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Поряд з тим, частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» та частиною першою статті 83 КЗпП України, визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про те, що, як питання обчислення невикористаних відпусток (щорічної/додаткової/соціальної), так і нарахування і виплати грошової компенсації за всі не використані дні відпусток, станом на час звільнення, належить до виключних повноважень роботодавця (в даному випадку - Національної поліції України).

Листом від 07 травня 2024 р. № 64797-2024 «Про розгляд заяви», Національна поліція України фактично відмовила ОСОБА_1 у виплаті компенсації за невикористані відпустки при звільнені за роки, що передували року звільнення позивача зі служби в поліції. Тим самим, відповідач окреслив суть майбутнього спору - щодо виплати компенсації за невикористані відпустки при звільненні зі служби в поліції за роки, що передували року звільнення поліцейського.

Відповідач, уважав, що частина десята статті 93 Закону України «Про Національну поліцію України», станом на час звільнення позивача з органів Національної поліції України містила норму відповідно до якої «За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону». Буквальне тлумачення цитованої диспозиції, на переконання відповідача, не передбачало права ОСОБА_1 на отримання грошової компенсацію за набуту протягом попередніх років відпустку, яка не використана в році звільнення.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд розглядав справи про право поліцейського при звільненні з органів Національної поліції України на отримання грошової компенсації за набуту протягом попередніх років відпустку, яка не використана в році звільнення.

У справі № 640/85/20 (постанова від 30.11.2022), Верховний Суд зазначив наступне:

« 38. Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

39. Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію». Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

40. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

41. Аналізуючи наведені норми законодавства, Суд звернув увагу, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

42. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

43. З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016, питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

44. Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.

45. Таким чином, Верховний Суд у справі №160/10875/19 дійшов висновку, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки».

Аналогічних за змістом висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 11 листопада 2021 року у справі № 360/1874/20, від 23 вересня 2021 року у справі № 520/12296/20, від 24 червня 2021 року у справі № 520/8054/2020, від 26 травня 2021 року у справі № 360/1362/20, від 31 березня 2021 року у справі № 320/3843/20, від 11 лютого 2021 року у справі № 160/13220/19, від 04 лютого 2021 року у справі № 160/5393/19, від 21 січня 2021 року у справі № 200/7905/19-а та інші.

Викладені висновки Верховного Суду є релевантними із предметом спору даної справи, а тому підлягають застосуванню при вирішення цього спору.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідач даного не врахував. Тому його позиція, як суб`єкта владних повноважень у цій справі є неприйнятною. Той факт, що питання грошової компенсації поліцейським за всі невикористані дні відпустки тривалий час було предметом правового дискурсу до уваги не береться. Оскільки станом на час звільнення ОСОБА_1 , Верховний Суд сформував правовий висновок, який усталено ввійшов в судову практику судів першої та апеляційної інстанцій. Існуюча раніше законодавча неузгодженість даного питання не може домінувати над гарантіями, які встановлюються законодавством про працю, для кожного хто працює. Бо сама суть права «кожного хто працює» на отримання «права на відпочинок» та «своєчасного одержання винагороди за працю», буде знівельована. На чому, по суті наголошує Верховний Суд у цитованих постановах.

Відтак, відповідач, як орган державної влади, мав своїм обов`язком вказаний висновок щодо застосування норм права застосувати до спірних правовідносин. Не зробивши цього, відповідач допустив протиправну бездіяльність, що заразом призвело до порушення прав позивача, які підлягають відновленню.

Отже, суд погоджується із тим, що протиправна бездіяльність Національної поліції України щодо невиплати грошової компенсації за невикористані відпустки ОСОБА_1 стосується виключно тих періодів, протягом яких у позивача були наявні невикористані дні оплачуваних відпусток (основної та додаткових). А, як наслідок, спосіб захисту порушеного права, в частині заявленої вимоги зобов`язального характеру, повинен кореспондувати поведінці відповідача, що за обставинам справи отримала правову кваліфікацію у виді «протиправної бездіяльності».

Причому, протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відтак, підлягає визнанню протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за наступні невикористані відпустки: 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2020 року; 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток протягом 2021 року; 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2022 року; 18 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час протягом 2023 року; 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2023 рік; 10 діб додаткової відпустку працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» протягом 2022 року та 10 діб додаткової відпустку працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» протягом 2023 року.

Тому, для захисту порушених прав ОСОБА_1 , Національну поліцію України необхідно зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за наступні невикористані відпуски: 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2020 року; 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток протягом 2021 року; 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2022 року; 18 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час протягом 2023 року; 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2023 рік; 10 діб додаткової відпустку працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» протягом 2022 року та 10 діб додаткової відпустку працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» протягом 2023 року.

Викладені мотиви дають підстави для ухвалення рішення про задоволення позову повністю.

Судових витрат по справі немає.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за наступні невикористані відпустки: 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2020 року; 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток протягом 2021 року; 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2022 року; 18 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час протягом 2023 року; 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2023 рік; 10 діб додаткової відпустку працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» протягом 2022 року та 10 діб додаткової відпустку працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» протягом 2023 року.

3. Зобов`язати Національну поліцію України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за наступні дні невикористаних відпусток: 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2020 року; 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток протягом 2021 року; 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2022 року; 18 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час протягом 2023 року; 15 діб додаткової оплачуваної відпустки протягом 2023 рік; 10 діб додаткової відпустку працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» протягом 2022 року та 10 діб додаткової відпустку працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» протягом 2023 року».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Національна Поліція України (місцезнаходження/місце проживання: вул. Богомольця Академіка, 10,м. Київ,01024 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 );

Головуючий суддя Осташ А.В.