Справа № 280/6535/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року Справа № 280/6535/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Вельможко Анни Ігорівни (вул. Яценка, буд. 4-а, оф. 42, м. Запоріжжя, 69020), до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, м. Харків, 61022), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69005), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.07.2024 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ), в особі представника адвоката Вельможко Анни Ігорівни, до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій позивачка просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 24.06.1989 по 20.08.1990 та періодів роботи у закладах з надання психіатричної допомоги у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки період її роботи з 24.06.1989 по 20.08.1990, а також зарахувати до її страхового стажу у подвійному розмірі періоди роботи у закладах з надання психіатричної допомоги з 24.06.1989 по 20.08.1990 та з 21.08.1990 по 31.03.2024 відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим перерахувати позивачці пенсію з 18.02.2024.

Крім того, просить залучити до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, стягнути на користь позивачки судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що її трудова книжка містить записи №7-20 згідно із якими вона з 24.06.1989 по 20.08.1990, та з 21.08.1990 по час звернення за призначенням пенсії працювала на посаді лікаря-психіатра в Андижанському обласному психоневрологічному диспансері та у КП «Обласний клінічний заклад із надання психіатричної допомоги». Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Враховуючи, що у періоди з допомоги з 24.06.1989 по 20.08.1990 та з 21.08.1990 по 31.03.2024 вона працювала у Андижанському обласному психоневрологічному диспансері та у КП «Обласний клінічний заклад із надання психіатричної допомоги», то має право на зарахування зазначеного стажу для визначення розміру пенсії у подвійному розмірі.

Ухвалою від 18.07.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі третя особа, ГУ ПФУ в Запорізькій області).

Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

29.08.2024 засобами системи «Електронний суд» від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких пенсійний орган посилається на те, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

З 01.01.2004 в подвійному розмірі зараховується лише стаж роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищезазначене, пільгове обчислення страхового стажу відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовується для обчислення стажу роботи до 01.01.2004. Надалі стаж обчислюється в одинарному розмірі за даними системи персоніфікованого обліку.

Таким чином підстав для зарахування стажу роботи позивачці в подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 по 31.03.2024 немає, оскільки це не передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також, період роботи позивачки з 11.09.1989 по 20.08.1990 не зараховано до страхового стажу, оскільки запис про звільнення з роботи є неточним, що не відповідає вимогам Інструкції №58.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

31.07.2024 засобами системи «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позов в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що до страхового стажу не зараховано період з 11.09.1989 по 20.08.1990 згідно з трудовою книжкою від 21.08.1981 серії НОМЕР_1 , оскільки велика розбіжність між датою звільнення 20.08.1990 (графа 2) та датою наказу про звільнення 19.06.1990 (графа 4).

Підстав для зарахування стажу роботи позивачці в подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 по 31.03.2024 немає, оскільки це не передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того вважає, що прийняття рішень про поновлення виплати пенсії, про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії та визначення її розміру відноситься виключно до компетенції Пенсійного фонду. Таким чином вимога щодо зобов`язання перерахувати пенсію з 18.02.2024 є втручанням в дискреційні повноваження пенсійного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

02.04.2024 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії.

За принципом екстериторіальності заява позивачки розглянута ГУ ПФУ в Харківській області, що підтверджується листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 11.06.2024 №10463-9971/Є-02/8-0800/24 та не заперечується відповідачем.

Пенсія позивачці призначена з 18.02.2024, проте до страхового стажу не враховано період її роботи з 11.09.1989 по 20.08.1990, а також не подвоєно згідно із ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи у закладі з надання психіатричної допомоги за вказаний період та з 01.01.2004. Зазначене підтверджується: листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 11.06.2024, відзивом відповідача та поясненнями третьої особи.

29.05.2024 через веб-портал ПФУ позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області з проханням повідомити чому до її страхового стажу не зарахований період навчання з 24.06.1989 по 20.08.1990, а також не подвоєно стаж роботи у закладі з надання психіатричної допомоги.

Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 11.06.2024 за №10463-9971/Є-02/8-0800/24 ОСОБА_1 було повідомлено, що за результатом розгляду її заяви страховий стаж позивачки складає 51 рік 7 місяців 20 днів.

До страхового стажу зараховано, зокрема, періоди:

- навчання з 01.09.1982 по 23.06.1989 (згідно із дипломом);

- роботи з 24.08.1981 по 25.08.1983 у ВО «Запоріжтрансформатор» (довідка від 20.05.2024 №1/09-277).

Період роботи з 21.08.1990 по 31.12.2003 в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» обчислено з перервами на підставі довідки від 04.03.2024 №63 та з урахуванням вимог статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ.

До страхового стажу не зараховано період з 11.09.1989 по 20.08.1990 згідно з трудовою книжкою від 21.08.1981 серії НОМЕР_1 , оскільки велика розбіжність між датою звільнення 20.08.1990 (графа 2) та датою наказу про звільнення 19.06.1990 (графа 4).

Також з зазначеного листа вбачається, що період роботи з 01.01.2004 по 31.03.2024 зараховано позивачці в одинарному розмірі. Пенсійні органи проти цього не заперечують.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Щодо незарахування до страхового стажу позивачки взагалі та у подвійному розмірі періоду її роботи з 24.06.1989 по 20.08.1990.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 зазначеного Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року затверджено Інструкцією Про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі Інструкція №58)

Пунктом 1.1 Інструкції №58 також встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Аналогічна за змістом норма містилась у п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка була затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162, яка діяла в Україні станом на дату заповнення трудової книжки позивачки 21.08.1981.

Судом була досліджена трудова книжка позивачки серії НОМЕР_1 , згідно із записами №7-8 якої ОСОБА_1 з 11.09.1989 була прийнята на посаду лікаря-інтерна психіатра до Андижанського обласного психоневрологічного диспансеру.

20.08.1990 була звільнена від займаної посади у зв`язку із закінченням навчання в однорічній інтернатурі.

При цьому суд звертає увагу, що період роботи позивачки на посаду лікаря-інтерна психіатра Андижанського обласного психоневрологічного диспансеру розпочався з 11.09.1989, а не з 24.06.1989, як зазначено в позовних вимогах.

Щодо зазначених недоліків (на думку відповідача) у записах в трудовій книжці позивачки, то суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту заповнення трудової книжки, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивачки конституційного права на соціальний захист в частині розрахунку пенсії.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці та їх належне оформлення законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе не вчинення такого запису або його неналежне оформлення не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судому постановах від 02 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 26 червня 2019 року у справі №423/3762/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №683/737/17, від 09 серпня 2019 у справі №654/890/17, від 06 квітня 2022 року у справі №607/7638/17, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

При цьому суд звертає увагу на те, що можливі порушення у заповненні трудової книжки, зазначені відповідачем, не впливають на факт роботи позивачки у спірний період та отримання нею загального трудового стажу.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, від 23 жовтня 2019 року у справі №263/3783/17, від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 20 січня 2021 року у справі №588/647/17, від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22 та інших.

Додатково суд звертає увагу відповідача, що згідно статті 62 Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а та від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а.

Відповідачем не врахований страховий стаж позивачки за період з 11.09.1989 по 20.08.1990 (запис 7-8 трудової книжка НОМЕР_1 ), проте не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивача.

З урахуванням зазначеного період роботи позивачки на посаді лікаря-інтерна психіатра Андижанського обласного психоневрологічного диспансеру з 11.09.1989 по 20.08.1990 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки, з урахуванням вимог статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто в подвійному розмірі.

Таким чином, позовні вимоги, в цій частині, підлягають частковому задоволенню, тобто за період з 11.09.1989 по 20.08.1990, оскільки період з 24.06.1989 по 10.09.1989 включно заявлений позивачкою необґрунтовано.

Щодо періоду роботи з 21.08.1990 по 31.12.2003 в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги», то вказаний період обчислено з перервами на підставі довідки від 04.03.2024 №63 та з урахуванням вимог статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, тобто в подвійному розмірі.

Вказане підтверджується листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 11.06.2024 за №10463-9971/Є-02/8-0800/24 та матеріалами пенсійної справи позивачки.

В зв`язку з чим позовні вимоги, в цій частині, є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо періоду роботи з 01.01.2004 по 31.03.2024, то в цій частині позовних вимог спірні правовідносини виникли з питання зарахуванню у подвійному розмірі, згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періодів роботи після 01 січня 2024 року (дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Суд зазначає, що 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно із абз. 7 ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу», заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_1 надавалась нею при зверненні за призначенням пенсії та містить відомості згідно яких вона після 01.01.2004 працювала лікарем-психіатром у Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради.

Зауважень щодо вказаних записів відповідач не має.

Крім того, довідкою КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 04.03.2024 №63 підтверджуються періоди роботи позивачки після 01.01.2004 у закладі з надання психіатричної допомоги.

Також у довідці зазначено, що на підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стаж роботи в психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується в подвійному розмірі.

Період роботи позивачки з 01.01.2004 по 31.03.2024 у закладі з надання психіатричної допомоги також визнаються відповідачем.

За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17 та від 20 квітня 2022 року у справі №214/3705/17, у яких Суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 20104 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ураховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про наявність порушення прав позивачки з боку відповідача щодо відмови у зарахуванні періоду з 01.01.2004 по 31.03.2024 в психіатричних закладах охорони здоров`я у подвійному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 квітня 2023 року по справі №160/14078/22 (провадження №К/990/11823/23).

Відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на те, що позивачки у період з 01.01.2004 по 31.03.2024 (з урахуванням відомостей зазначених у довідці роботодавця від 04.03.2024 №63) працювала в психіатричних закладах охорони здоров`я, суд дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності ГУ ПФУ в Харківській області щодо незарахування ОСОБА_1 у подвійному розмірі, згідно статті 60 Закону «Про пенсійне забезпечення», зазначеного періоду.

Суд вважає хибним посилання відповідача на те, що вимога про зобов`язання перерахувати пенсію позивачки саме з 18.02.2024 є втручанням в дискреційні повноваження пенсійного органу. Пенсію за віком позивачці призначили з 18.02.2024, проте з порушеннями стосовно розрахунку розміру страхового стажу, про що судом зазначалось вище. Таким чином перерахунок пенсії слід провести саме з 18.02.2024 і це не є втручанням в дискреційні повноваження пенсійного органу.

Щодо інших доводів учасників справи, то в даному випадку суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява №18390/91; пункт 29).

Інші доводи учасників справи не впливають на суть спору, а отже не потребують детальних відповідей.

З урахуванням викладеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

При зверненні до суду з даним позовом позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 968,96 грн., який підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким вчинена протиправна бездіяльність, а саме ГУ ПФУ в Харківській області.

Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Вельможко Анни Ігорівни (вул. Яценка, буд. 4-а, оф. 42, м. Запоріжжя, 69020), до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, м. Харків, 61022), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69005), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 11.09.1989 по 20.08.1990 та періодів роботи у закладах з надання психіатричної допомоги з 01.01.2004 у подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 11.09.1989 по 20.08.1990, а також зарахувати до її страхового стажу у подвійному розмірі періоди роботи у закладах з надання психіатричної допомоги з 11.09.1989 по 20.08.1990 та з 01.01.2004 по 31.03.2024, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим перерахувати ОСОБА_1 пенсію з 18.02.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «09» жовтня 2024 року.

Суддя Р.В. Кисіль