Справа № 160/21273/24
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання розпорядження протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -
06.08.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про відмову у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним від 19.07.2024 року №230-ри;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області видати ФОП ОСОБА_1 ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним.
В обґрунтування позову зазначено, що позивачем подано усі необхідні документи для видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. В свою чергу оскаржуваним розпорядженням протиправно відмовлено у видачі такої ліцензії. На підставі зазначеного позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
09.08.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
27.08.2024 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що позивачем для видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним не подано сертифікат, що засвідчує відповідність закінченого будівництва об`єкта (АЗС), у зв`язку з чим відповідачем прийнято оскаржуване розпорядження. На підставі зазначеного відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
29.08.2024 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповіддю на відзив, в якій позивач додатково зазначив, що автомобільний газозаправний пункт позивача не відноситься до будь-якого класу об`єктів підвищеної небезпеки. Позивач також наголосив, що в експлуатації у позивача відсутні АЗС, в свою чергу у позивач в експлуатації наявний автомобільний газозаправний пункт (АГЗП). На підставі зазначеного позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
23.09.2024 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із запереченнями на відповідь на відзив, в яких відповідач підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
05.07.2024 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області із заявою щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
До вказаної заяви долучено наступні документи:
- платіжне доручення №1446 від 30.05.2024 року;
- копію листа про результати розгляду матеріалів ідентифікації №4904-2265/4903 від 22.03.2023 року;
-- копію повідомлення про результати ідентифікації об`єкта підвищеної небезпеки;
- копію договору про встановлення особистого строкового сервітуту під тимчасовою спорудою для проведення підприємницької діяльності;
- копію паспорта прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності;
- копію акту технічної комісії про прийняття в експлуатацію тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності;
- копію дозволу на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеною небезпеки №356.17.35 від 16.11.2017 року;
- копію листа на продовження дозволу;
- копію дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки №355.17.35 від 16.11.2017 року;
- копію листа на продовження дозволу.
19.07.2024 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області за результатом розгляду заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 05.07.2024 року разом із додатками прийняло розпорядження про відмову у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: АДРЕСА_1 .
Дане розпорядження прийнято у зв`язку із виявленою відсутністю акту готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікату про прийняття в експлуатацію, акту вводу в експлуатацію об`єкта або закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, що передбачено ст.15 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (зі змінами та доповненнями).
Не погоджуючись із прийнятим розпорядженням, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального, визначаються Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч.35, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43 ст.15 Закону №481/95-ВР ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.
Ліцензія видається за поданою нарочно, поштою або в електронному вигляді заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (крім ліцензії на оптову торгівлю пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібну торгівлю пальним, зберігання пального з метою подальшої його реалізації іншим споживачам).
У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).
Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.
У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), фіскальні номери програмних реєстраторів розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в податкових органах.
У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення, фіскальні номери програмних реєстраторів розрахункових операцій; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі.
Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:
- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;
- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;
- дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального.
Суд зазначає, що оскаржуване розпорядження обґрунтоване не поданням позивачем акту готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікату про прийняття в експлуатацію, акту вводу в експлуатацію об`єкта або закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, що передбачено ст.15 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (зі змінами та доповненнями).
В свою чергу відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що позивачем для видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним не подано сертифікат, що засвідчує відповідність закінченого будівництва об`єкта (АЗС).
Водночас суд зауважує, що оскаржуване розпорядження не містить обґрунтування для відмови у видачі ліцензії, а саме: неподання позивачем сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництва об`єкта (АЗС).
Крім цього суд звертає увагу, що позивачем разом із вказаною заявою подавався акт технічної комісії про прийняття в експлуатацію тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності від 11.08.2023 року відповідно до якого:
- технічній комісії пред`явлена тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності автомобільний газозаправний пункт (АГЗП) фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Встановлена згідно наказу відділу містобудування та архітектури Верхівцевської міської ради №1 від 11.08.2023 року;
- після огляду об`єкта встановлено, що тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності встановлена згідно з вимоги паспорту прив`язки;
- об`єкт мас такі показники: наземний резервуар ємність 4,85 м3; площа земельної ділянки для обслуговування 0,02 га.;
- рішення технічної комісії: автомобільний газозаправний пункт (АГЗП) прийняти в експлуатацію; цей Акт є підставою для прийняття в експлуатацію та включення його до державної статистичної звітності.
В свою чергу відповідач проігнорував факт подання позивачем вказаного акту технічної комісії про прийняття в експлуатацію тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності та наголошує про необхідність подання позивачем сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництва об`єкта (АЗС).
При цьому відповідач, обґрунтовуючи необхідність подання вказаного документу, посилається у відзиві на позовну заяву на положення Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 року (далі по тексту Порядок №461).
Відповідно до п.1, 3 Порядку №461 цей Порядок визначає механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (далі - об`єкти).
Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація).
Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.
Як зазначає позивач, вказаний порядок не поширює свою дію на тимчасову спору позивача, оскільки вказана споруда є автогазовим заправочним пунктом, яка не є закінченим будівництвом об`єктом.
Відповідно до п.2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, закінчений будівництвом об`єкт - закінчений будівництвом об`єкт, який після прийняття об`єкта в експлуатацію є самостійним об`єктом нерухомого майна.
Згідно ч.2 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.
З паспорту прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності об`єкта: Автогазозаправний модуль АГЗСМ-5 (АГЗП) по вул. Нова, 52-а, у місті Верхівцеве Дніпропетровської області та акту технічної комісії про прийняття в експлуатацію тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності вбачається, що спірний об`єкт є саме тимчасовою спорудою.
При цьому з вказаних документів не вбачається, що для установлення модулю АГЗСМ-5 (АГЗП) (площа основи 25,0 м2) та адміністративної споруди оператора модуля (площа 4м2) для їх установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт, зокрема, фундаменту.
Враховуючи зазначене, враховуючи той факт, що в даному випадку автогазовий заправочний пункт позивача не вважається в розумінні Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 року, закінченим будівництвом об`єктом, а отже у позивача був відсутній обов`язок для звернення до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту.
Крім цього суд звертає увагу, що відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про неподання позивачем сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництва об`єкта (АЗС).
При цьому суд зауважує, що вказаний сертифікат видається за результатом прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності).
Відповідно до ч.6 ст.32 «Про регулювання містобудівної діяльності» віднесення об`єкта до певного класу наслідків (відповідальності) здійснюється проектною організацією за погодженням із замовником будівництва.
В свою чергу відповідач, зазначаючи про неподання сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництва об`єкта (АЗС), фактично стверджує, що автогазовий заправочний пункт позивача відноситься до закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), при відсутності відповідних доказів віднесення такого об`єкта до певного класу наслідків (відповідальності).
Таким чином суд доходить висновку, що доводи відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву, щодо необхідності подання сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництва об`єкта (АЗС), є необґрунтованими.
Водночас позивачем разом із вищезазначеної заявою подавалося повідомлення про результати ідентифікації об`єкта підвищеної небезпеки від 10.02.2023 року, відповідно до якого автомобільний газозаправний пункт за адресою АДРЕСА_1 не відноситься до об`єктів підвищеної небезпеки.
Крім цього суд звертає увагу, що за з листа за №4904/2265/4903 від 22.03.2023 року Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області вбачається, що Головним управлінням Державної служби з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області розглянуто вищенаведене повідомлення та за результатом перевірки автомобільного газозаправного пункту позивача встановлено відповідність його вимогам Порядку ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки та ведення їх обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1030 від 13.09.2022 року.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване розпорядження є протиправне та підлягає скасуванню.
Враховуючи той факт, що оскаржуване розпорядження не містить інших підстав для відмови, суд доходить висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача в даному випадку є зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області видати ФОП ОСОБА_1 ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за заявою від 05.07.2024 року.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання розпорядження протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1-7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як встановлено судом, між позивачем та адвокатом Пороло Миколою Миколайовичем укладено Договір про надання правничої допомоги №07/25 від 25.07.2024 року (далі Договір).
Відповідно до п.1.1, 3.2, 3.4 Договору адвокат надає правову допомогу клієнтові з приводу консультування, роз`яснення правових питань, складання документів правового характеру, представництва та захисту його інтересів в органах державної влади, підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, у судах загальної юрисдикції, адміністративних судах та господарських судах всіх ланок та за необхідності надає інші види правничої допомоги.
У разі визначення гонорару у фіксованому розмірі або в іншому, ніж погодинний розрахунок, порядку, то він визначається у протоколі(ах) погодження вартості послуг, який(і) є невід`ємним(и) додатком(ами) до даного Договору.
Розрахунок за даним Договором здійснюється протягом строку дії цього договору або в інші строки, узгоджені сторонами, але не пізніше 10 (днів) після закінчення надання послуг за цим Договором.
10.03.2024 року між позивачем та адвокатом Пороло Миколою Миколайовичем погоджено Протокол погодження вартості послуг до Договору №07/25/24 від 25.07.2024 року.
Відповідно до вказаного протоколу погоджено вартість надання правничої допомоги на підставі договору №07/25 від 25.07.2024 на досудовій стадії (ознайомлення з документами Клієнта, консультування, роз`яснення правових питань), а також збір доказів, підготовка та подання до суду позовної заяви з опрацюванням адвокатом усталеної судової практики по даному питанню 20 000,00 грн.; представництво інтересів Клієнта під час розгляду позову у суді першої інстанції, за один судодень 3 000,00 грн./судодень; складання процесуальних та інших документів, пов`язаних із розглядом справи у суді першої інстанції, та вчинення інших дій протягом розгляду справи судом першої інстанції, крім участі у судових засіданнях - 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати/год.
25.07.2024 року між позивачем та адвокатом Пороло Миколою Миколайовичем погоджено акт виконаних робіт до Договору про надання правничої допомоги №07/25/24 від 25.07.2024 року.
Відповідно до вказаного акту адвокат станом на 25.07.2024 надав згідно договору №07/25 від 25 липня 2024 року, а клієнт прийняв надані йому послуги з правничої допомоги, що визначені у пункті 1 Протоколу погодження договірної ціни за надання послуг (додаток №1 до договору), а саме: консультування; роз`яснення правових питань з урахуванням часу, витраченого на опрацювання судової практики (пошук правових позицій та висновків Верховного Суду); Ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження з використанням АСВП та підготовка документів, наявних у АСВП, для подання їх до суду; складання позовної заяви.
Загальна вартість наданих станом на 25.07.2024 послуг, що зазначені в п.1 даного акту, складає 200 000,00 грн. (двадцять тисяч грн.). які клієнт зобов`язується сплатити адвокату у строки, визначені договором про надання правничої допомоги.
Суд зазначає, що Договором визначено граничну дату проведення розрахунку, а саме: не пізніше 10 (днів) після закінчення надання послуг за цим Договором.
Як зазначає адвокат закінчення надання послуг за цим Договором обумовлене складанням акту виконаних робіт від 25.07.2024 року.
Однак станом на дату розгляду даної справи по суті доказів сплати позивачем адвокату витрат на професійну правничу допомогу не надано.
Крім цього суд звертає увагу, що протокол погодження вартості послуг датується 10.03.2024 року, проте вказаний протокол є Додатком №1 до Договору №07/25/24 від 25.07.2024 року.
В свою чергу Договір про надання правничої допомоги, наданий до суду, містить інший номер, а саме: №07/25.
Окрім цього акт виконаних робіт від 25.07.2024 року складено відповідно до Договору про надання правничої допомоги №07/25/24 від 25.07.2024 року, який містить інший номер, аніж договір, наданий до суду.
Верховний Суд в постанові від 07.05.2020 року по справі №820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 зробив висновок, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Також Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Підсумовуючи суд зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження сплати витрат на професійну правничу допомогу за Договором №07/25 від 25.07.2024 року та документи, які надані на підтвердження надання адвокатських послуг, містять розбіжності, які унеможливлюють встановити факт надання позивачу адвокатських послуг, за договором, наданим до суду.
Таким чином, вказане клопотання позивача є безпідставним та необґрунтованим, а отже не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.2, 9,73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про відмову у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним від 19.07.2024 року №230-ри.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області видати ФОП ОСОБА_1 ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за заявою від 05.07.2024 року.
В задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський