Справа № 200/6171/24
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року Справа№200/6171/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі ГУ ПФУ, відповідач), в якому просить: - визнати протиправним і скасувати рішення №16 від 29.08.2024 що було прийняте за заявою про призначення пенсії за віком від 21.08.2024; - зобов`язати зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 період з 01.01.2023 по 30.06.2024, до страхового стажу період з 23.08.1990 по 07.02.1991, з 25.09.1994 по 25.03.1995, з 01.01.2004 по 31.12.2004 і призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 21.08.2024 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020).

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на безпідставну відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з не зарахуванням спірних періодів роботи до страхового і пільгового стажу. При цьому, позивач посилається на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що 21.08.2024 позивач звернулася з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (за місцем реєстрації). 29.08.2024 за принципом екстериторіальності головним управлінням розглянуто заяву та додані до неї документи та прийнято рішення № 16 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Посилається на те, що вік позивачки становить 50 років 01 місяць 04 дні. Страховий стаж - 28 років 1 місяць 28 днів. До страхового стажу не зараховано: період роботи з 23.08.1990 по 07.02.1991 в Миргодолинській середній школі, оскільки дата наказу (07.02.1990) про звільнення з роботи не відповідає даті звільнення з роботи; з 25.09.1994 по 25.03.1995 навчання в інформаційно-освітньому центрі обласного товариства «Знання», відповідно наданого посвідчення від 21.03.1995, оскільки зазначений період потребує уточнення щодо встановлення заявникові відповідної кваліфікації. Пільговий стаж роботи по Списку № 2 складає 09 років 04 місяці 12 днів. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 01.01.2023 по 30.06.2024 в ДП ВК «Краснолиманська», відповідно наданої уточнюючої довідки про пільговий характер роботи від 12.06.2024 № 01/11118/18, оскільки відсутня сплата страхових внесків. Зазначає, що право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до абзацу першого пункту 2 частини другої статті 114 Закону позивачка набуде після досягнення 55-річного віку.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року суддею прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), витребувано докази.

Ухвалою суду від 7 жовтня 2024 року залучено до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області, третя особа) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Третя особа не надала пояснення щодо позову.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені сторонами обставини, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого 12.06.1997.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.08.2024 про призначення пенсії за віком ГУ ПФУ прийняло оскаржуване рішення від 29.08.2024 № 16 про відмову в призначенні пенсії.

Вказаним рішенням позивачці відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України №1058- IV, оскільки на момент звернення заявниця не має необхідного пільгового стажу та не досягла віку 55 років. Зазначено, що вік заявниці 50 років 01 місяць 04 дні. Страховий стаж особи становить 28 років 1 місяць 28 днів. Пільговий стаж роботи по Списку № 2 складає 09 років 04 місяці 12 днів. До страхового стажу відповідно до наданої трудової книжки від 23.08.1990 серії НОМЕР_2 не зараховано період роботи: - з 23.08.1990 по 07.02.1991 в Миргодолинській середній школі, оскільки дата наказу (07.02.1990) про звільнення з роботи не відповідає даті звільнення з роботи; - з 25.09.1994 по 25.03.1995 навчання в інформаційно-освітньому центрі обласного товариства «Знання», відповідно наданого посвідчення від 21.03.1995, оскільки зазначений період потребує уточнення щодо встановлення заявникові відповідної кваліфікації; - до пільгового стажу не зараховано період роботи з 01.01.2023 по 30.06.2024 в ДП ВК «Краснолиманська», відповідно наданої уточнюючої довідки про пільговий характер роботи від 12.06.2024 № 01/11118/18, оскільки відсутня сплата страхових внесків.

Позивачкою до суду надана копія трудової книжки НОМЕР_2 , в якій наявні записи: №№ 1-2 щодо роботи позивачки в період з 23.08.1990 по 07.02.1991 в Миргодолинській середній школі; №№ 34-35 щодо роботи позивачки в період з 13.01.2015 по 08.07.2024 на посаді машиніста конвеєра 3 розряду в Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська».

У записі № 2 трудової книжки зазначено дату наказу про звільнення «7.02.90».

У довідці Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» від 12.06.2024 № 01/11-118/18 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працювала повний робочий день на ДП ВК «Краснолиманська» за період з 12.07.2012 по «теперішній час» на посаді машиніст конвеєра, що передбачено Списком 2 розділ ІІ позиція 2а (11 днів, 11 місяців, 11 років).

Також до суду надані Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форма ОК-5 щодо позивача, в яких за період з січня 2023 року по червень 2024 року відсутні відомості про сплату страхових внесків за позивачку, проте наявні відомості про нарахування заробітної плати за цей період.

Відповідно до свідоцтва Товариства «Знання» Української РСР реєстраційний номер 676 від 26 березня 1995 року позивачка з 25.09.1994 по 25.03.1995 пройшла навчання в інформаційно-освітньому центрі обласного товариства «Знання» за програмою бухгалтерський облік на підприємстві.

Згідно з копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого 26.09.2018 (повторно), ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 19 грудня 2002 року був складений відповідний актовий запис № 75.

Крім того, відповідачем до суду надана копія свідоцтва VIII_НО № НОМЕР_4 від 20.01.1993, відповідно до якого ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З наданої позивачкою форми РС-право установлено, що період з 23.08.1990 по 07.02.1991 не зараховано до загального страхового стажу. Період з 19.05.1994 по 25.06.1995 зарахований до страхового стажу як «Догляд за дитин. до 3 років». Період з 01.01.2004 по 31.12.2004 не зарахований до страхового стажу. Період з 01.01.2023 по 30.06.2024 не зарахований до пільгового стажу позивача. Страховий стаж позивачки з урахуванням перетину періодів всього складає 28 років 1 місяць 28 днів.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності відмови в призначенні пенсії.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Частиною 1 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 44 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV установлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 64 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що Виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Підпунктом 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 18 Постанови Ради Міністрів СРСР і Загальнорадянської центральної ради професійних спілок від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робочих та службовців» було передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну відповідальність, а у встановлених законом випадках іншу відповідальність.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 Про трудові книжки працівників, передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, правильність і своєчасність заповнення трудових книжок покладалася саме на відповідальних посадових осіб роботодавця, а не на працівника.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У рішенні відповідача або у відзиві ГУ ПФУ не наведено обґрунтованих сумнівів щодо достовірності записів №№ 1-2, з огляду на викладене суд дійшов висновку про протиправне не зарахування до загального страхового стажу періоду роботи позивачки з 23.08.1990 по 07.02.1991.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання зарахувати до страхового стажу період навчання з 25.09.1994 по 25.03.1995, суд зазначає, до страхового стажу позивачки вже враховано період з 19.05.1994 по 25.06.1995. Тому відсутні підстави для зобов`язання окремо врахувати до страхового стажу період з 25.09.1994 по 25.03.1995.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання зарахувати до страхового стажу період з 01.01.2004 по 31.12.2004, суд зазначає.

Згідно з п. «ж» ч. 3 ст. 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також: час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Відповідно до п. 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, передбачено що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Відповідно до записів в трудовій книжці, позивач у період з 01.01.2004 по 31.01.2004 не працювала. Згідно зі свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданого 26.09.2018 (повторно), ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, період догляду за дитиною з 01.01.2004 по 31.12.2004 має бути зараховано до страхового стажу позивачки.

Щодо періоду з 01.01.2023 по 30.06.2024 суд зазначає наступне.

Довідка Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» від 12.06.2024 № 01/11118/18 (за період з 01.01.2023 по 12.06.2024) і трудова книжка позивачки підтверджують пільговий характер роботи позивачки у вказаний спірний період.

Частинами 1-3 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску;

Приписами ч. 4 ст. 25 і ч. 1 ст. 26 указаного Закону передбачено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Суд зазначає, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.

Внаслідок невиконання роботодавцем позивачки обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивачки позбавлена соціальної захищеності та пенсійного стажу за окремі періоди роботи на вказаному підприємстві.

Позивачка не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення вказаного періоду роботи до пільгового стажу за порушення, вчинене страхувальником, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Отже, відповідач безпідставно не зарахував спірний період з 01.01.2023 по 30.06.2024 до пільгового стажу позивача.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII у редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених у рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Велика Палата в постанові від 3 листопада 2021 року у справі № 360/3611/20 зазначила, що застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

На момент звернення позивачки із заявою про призначення пенсії вона досягла 50 років, її пільговий стаж за Списком № 2 становив більше 10 років (з урахуванням спірного в цій справі стажу з 01.01.2023 по 30.06.2024), а її страховий стаж становив більше 28 років, тому вона набула право на пенсію згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які викладені в постанові від 30 березня 2023 року у справі № 300/1951/20.

Отже, для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про призначення пенсії згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання призначити пенсію мають бути задоволенні.

Отже, оскаржуване рішення є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Також суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Частиною 4 ст. 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За таких обставин, на думку суду, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача його позов підлягає задоволенню в повному обсязі, у тому числі щодо вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах.

Правильність застосування наведеного способу захисту порушеного права позивача підтверджується практикою Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 227/4273/16-а і в рішенні від 21 квітня 2021 року у справі № 360/3611/20.

Суд звертає увагу на те, що в рішенні від 21 квітня 2021 року у справі № 360/3611/20 Верховний суд задовольнив позовні вимоги шляхом: «Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 12 серпня 2020 року на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Також суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до квитанції № 4601-1402-7408-2045 від 04.09.2024 позивачем сплачено судовий збір за подання позову в загальному розмірі 968,96 грн.

Частинами 1 та 3 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 484,48 грн понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (ідентифікаційний код: 20632802; 25009, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Соборна, буд. 7А), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код: 13486010, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3), про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №16 від 29.08.2024 про відмову в призначені пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 01.01.2023 по 30.06.2024, до страхового стажу період з 23.08.1990 по 07.02.1991 і з 01.01.2004 по 31.12.2004 та призначити пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 21.08.2024 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області суму судових витрат у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 (сорок вісім) копійок.

Повне рішення суду складене 10 жовтня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Куденков