Справа № 120/2886/24
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2886/24 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало П.І.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

08 жовтня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі ГУ ДПС або відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.07.2024 позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 28 листопада 2023 року за №№ 0-0228-UA0031457, 0-0228-UA0031457 та 0-0228-UA0031457.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об"єктів нерухомого майна та ІКС "Податковий блок" у власності позивача перебувають нежитлові приміщення загальною площею 2151,3,7 кв.м (будівля зерноскладу літ. "А", будівля зернової сушарки літ. "Б", будівля холодильнику для м"яса літ. "В", будівля зерноскладу літ. "Г", будівля зерноскладу літ. "Д", прибудова літ. "д", будівля вагової літ. "Е", навіс літ. "е", будівля критого току літ. "Ж") за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки за даними інформаційних систем ДПС, ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем-платником єдиного податку та відповідно до податкових декларацій платника єдиного податку за 2020-2022 рр. задекларував здійснення діяльності, зокрема, за КВЕД 68.20 "Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна", позивачу визначено зобов"язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, фізичним особам, які є власниками об"єктів нежитлової нерухомості, зокрема, за 2020 р. згідно з ППР № 0-0228 від 28.11.2023 на суму 8467,16 грн, за 2021 р. згідно з ППР № 0-0228 від 28.11.2023 на суму 129078,00 грн та за 2022 р. згідно з ППР № 0-0228 від 28.11.2023 на суму 69917,25 грн.

Не погодившись з такими рішеннями позивач оскаржив їх суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані ППР від 28.11.2023 за №№ 0-0228-UA0031457, 0-0228-UA0031457, 0-0228-UA0031457 визнаються протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

Суд першої інстанції зазначив, що при оподаткуванні даного нерухомого майна контролюючий орган неправомірно відмовив у застосуванні пільги, передбаченої пп. "ж" п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються приписами Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.

Згідно з положеннями підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об"єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об"єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об"єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За змістом підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України).

За приписами статті 30 ПК України податкова пільга передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підпунктом «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за наявності сукупності умов:

- така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;

- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Як зазначено вище, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об"єктів нерухомого майна та ІКС "Податковий блок" у власності позивача перебувають нежитлові приміщення загальною площею 2151,3,7 кв.м (будівля зерноскладу літ. "А", будівля зернової сушарки літ. "Б", будівля холодильнику для м"яса літ. "В", будівля зерноскладу літ. "Г", будівля зерноскладу літ. "Д", прибудова літ. "д", будівля вагової літ. "Е", навіс літ. "е", будівля критого току літ. "Ж") за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, судом встановлено, що за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 08.12.2023, поданої на оскаржувані ППР ГУ ДПС від 28.11.2023, рішенням ДПС від 31.01.2024 за №2448/6/99-00-06-01-03-06 у задоволенні скарги позивача відмовлено та при цьому зазначено, що відповідно до даних інформаційних систем ДПС, скаржник зареєстрований фізичною особою-підприємцем-платником єдиного податку та відповідно до податкових декларацій платника єдиного податку за 2020-2022 рр. задекларував здійснення діяльності, зокрема, за КВЕД 68.20 "Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна"; зважаючи на це, відсутні підстави для застосування пп. "ж" п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України при нарахуванні податку на відповідний об"єкт нерухомого майна.

Однак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що фактично усі аргументи податкового органу щодо цього зводяться до помилкової аналогії, що оскільки ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з єдиним видом діяльності "надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна" та отримував дохід від такої діяльності, що вбачається з декларацій платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2020-2022 рр., то, відповідно, відсутні підстави для надання йому пільги зі сплати податку на нежитлові будівлі площею 2151,3 кв.м в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області, які здаються в оренду.

Суд враховує, що факт передачі в оренду вказаного майна відповідач ніяк не підтверджує, хоча мав би володіти такою інформацію, якби це справді відповідало дійсності.

З аналізу таких доказів можливо побачити, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 2003 року та у спірний період здійснював господарську діяльність.

В податкових деклараціях платника єдиного податку за 2020-2022 рр. позивач задекларував, зокрема, доходи від діяльності за КВЕД 68.20 "Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна". У свою чергу перелік об"єктів, які протягом цих років здавалися в оренду прослідковується зі звітів за формою 20-ОПП та з таблиці з електронного кабінету платника податків, де відсутні нежитлові будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, згідно з довідкою старости Стадницького старостинського округу за № 799 від 18.12.2023 вказані нежитлові приміщення використовуються ОСОБА_1 для виробництва сільськогосподарської продукції (вирощування худоби, птиці, овочів і фруктів) та в оренду, лізинг, позичку за весь час їх перебування у власності ОСОБА_1 не здавались.

Отже, відповідачем не доведено, а матеріалами справи не підтверджується, що належні позивачу на праві власності приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , здавалися в оренду у спірний період протягом 2020-2022 рр.

Також податковим органом належними доказами не спростовано використання позивачем зазначених будівель у сільськогосподарській діяльності.

Відтак суд доходить висновку, що при оподаткуванні даного нерухомого майна контролюючий орган неправомірно відмовив у застосуванні пільги, передбаченої пп. "ж" п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржувані ППР від 28.11.2023 за №№0-0228-UA0031457, 0-0228-UA0031457, 0-0228-UA0031457 є протиправними і підлягають скасуванню.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремленого підрозділу ДПС залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.