Справа № 160/24701/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

09 жовтня 2024 рокуСправа № 160/24701/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши у м. Дніпрі матеріали позовної заяви Приватного підприємства ТЕХНО-ЛЮКС (49051, м. Дніпро, вул. Б. Хмельницького, буд. 4, к. 44, ) до відповідача-1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-А, код ЄДРПОУ ВП: 44118658), до відповідача-2: Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, буд. 8, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства ТЕХНО-ЛЮКС (далі позивач) до відповідача-1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, до відповідача-2: Державної податкової служби України, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 10082511/31292231 від 05.12.2023 р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 1 від 14.10.2023 та зобов`язати ДГІС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зазначену податкову накладну;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 10082508/31292231 від 05.12.2023 р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 2 від 14.10.2023 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зазначену податкову накладну;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 10082509/31292231 від 05.12.2023 р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 3 від 17.10.2023 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зазначену податкову накладну;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 10082512/31292231 від 05.12.2023 р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 4 від 17.10.2023 та зобов`язати ДГІС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зазначену податкову накладну;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 10082510/31292231 від 05.12.2023 р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 5 від 17.10.2023 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зазначену податкову накладну;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 10098126/3129223 1 від 06.12.2023 р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 6 від 19.10.2023 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зазначену податкову накладну;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 10098125/31292231 від 06.12.2023 р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 7 від 19.10.2023 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зазначену податкову накладну;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 10098123/31292231 від 06.12.2023 р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 1 від 15.11.2023 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зазначену податкову накладну;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 10098124/31292231 від 06.12.2023 р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 2 від 15.11.2023 та зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зазначену податкову накладну.

Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність рішень відповідача-1 про відмову в реєстрації податкових накладних позивача.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/24701/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху, позивачу запропоновано усунути недоліки у встановлений судом строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

04 жовтня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Оцінюючи стан усунення недоліків позовної заяви суд зазначає наступне.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху судом вказано: «позивачу належить подати до суду засвідчені належним чином копії додатків до позовної заяви для суду та відповідача». Разом з заявою про усунення недоліків позовної заяви не надано засвідчені належним чином копії додатків до позовної заяви для суду та відповідачів.

Отже, цей недолік позовної заяви не усунуто, що є окремою та самостійною підставою для повернення позовної заяви.

Окрім цього, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху судом констатовано пропуск позивачем строку звернення до суду.

Разом з заявою про усунення недоліків позовної заяви позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування клопотання позивач посилається на те, що директор відповідача зазнала негативного психологічного впливу в зв`язку з обстрілами території міста, через що погіршилось її самопочуття, тривалий час підприємство не працювало, а директор була вимушена лікуватись за кордоном. Також позивач фактично не погоджується з висновком суду про тривалість строку звернення з цим позовом.

Розглянувши клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Щодо тривалості строку звернення з цим позовом суд зауважує, що згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд констатує, що у справах даної категорії строк звернення до суду визначається частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України і становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зміст правовідносин щодо реєстрації податкової накладної, у яких ризики порушення норм податкового законодавства несе не лише особа, яка зобов`язана забезпечити реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), не дозволяє поширити на них порядок і строки оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, визначені пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме - оскарження у будь-який момент після отримання такого рішення в межах 1095 днів, що дає підстави вважати, що встановлена у пункті 56.18 статті 56 ПК України можливість оскаржити «інше рішення контролюючого органу» у будь-який момент після отримання такого рішення не стосується рішень Комісії контролюючих органів щодо реєстрації податкових накладних / розрахунків коригувань до податкових накладних або відмови у їх реєстрації.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.09.2024 року у справі №520/36439/23.

Отже, судом відхиляються усі посилання позивача на інше визначення строку звернення до суду з цим позовом. Єдність судової практики забезпечується саме Верховним Судом, в зв`язку з чим доводи позивача, які зводяться до тези про необхідність ігнорування сформованих та послідовно застосовуваних правових висновків Верховного Суду, є необґрунтованими.

За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.09.2024 року у справі №420/27642/23.

Строк звернення до суду сплив 05 та 06 червня 2024 року. З даним позовом позивач звернувся 12 вересня 2024 року. Відповідно, тривалість пропуску складає понад 3 місяці. Ця обставина має значення при оцінці пропорційності доводів позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду наявним обставинам справи.

Представник позивача вказав, що 15.05.2024 року директор підприємства зазнала негативного психологічного та фізіологічного вплину на здоров`я, в подальшому це зумовило фактичне зупинення діяльності підприємства з 17.05.2024 року по 28.08.2024 року.

Представником позивача на підтвердження стверджуваних обставин надано консультаційний висновок спеціаліста від 21.05.2024 року, а також закордонний паспорт громадянина України, згідно якого директор підприємства перебувала за межами України з 24.07.2024 року по 04.08.2024 року. Згідно відповідного висновку він складений без проведення досліджень, на основі скарг директора підприємства, за результатом оцінки яких констатовано наявність негативних психологічних станів та рекомендовано зміна умов проживання.

Оцінюючи вказані документи суд зазначає, що наданий медичний висновок за своїм змістом може підтверджувати лише факт лікаря, а також засвідчувати стан керівника позивача. Водночас, обставини, що існують у житті директора підприємства, самі по собі за замовчуванням не свідчать про їх значущість для діяльності відповідного підприємства, відповідний взаємозв`язок підлягає доведенню та встановленню.

Щодо виїзду директора підприємства за кордон суд зазначає, що жодних доказів зумовленості цієї поїздки станом директора підприємства, а також доказів проходження директора підприємства під час поїздки медичних обстежень, досліджень чи лікувань не надано, в наявності лише факт виїзду особи за кордон.

В свою чергу стан директора підприємства як такий міг би мати значення в цій справі в разі існування підстав для висновку, що виключно директор підприємства уповноважений діяти від імені позивача.

Водночас, в цій справі позивач діє через представника юриста підприємства, а не директора. Юрист призначений на посаду ще 04.10.2023 року згідно наданого наказу про призначення №0410/23-2, також в матеріалах позову міститься довіреність № 01/08/24/ТЛ від 01.08.2024 року щодо представництва позивача - ОСОБА_1 . Більш того, до суду в цілому не надано відомостей про штат позивача для висновку в т.ч. про кількість юристів та наявність інших осіб, які згідно посадових обов`язків уповноважені представляти позивача.

Також суд зазначає, що позивачем не надано доказів фактичного припинення діяльності підприємства, як стверджено у поданій заяві відсутні ані графіки виходів на роботу/табелі робочого часу стосовно директора підприємства, ані накази про оголошення простою по підприємству, ані будь-які інші документи, які б свідчили про зміни в діяльності позивача через стверджувані обставини на боці директора позивача.

Разом з цим, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень та відомостей КП «ДСС» позивач в спірний період брав участь у розгляді інших судових справ, а його представник вже у відповідний період представляв підприємство у судах з поданням процесуальних документів по справам, зокрема, №160/29106/23, №160/29106/23, № 160/20242/24.

Таким чином, в цій справі не лише відсутні обставини, які б свідчили про пропуск строку звернення до суду з поважних причин, натомість наявні обставини, які спростовують поважність причин пропуску строку звернення до суду позивач, через представника в спірний період брав участь у розгляді інших справ.

Отже, суд не визнає належними та достатніми подані докази на підтвердження існування обставин, які впливали на діяльність директора підприємства, також суд не визнає можливість цих обставин вплинути на можливість позивача як самостійного суб`єкта своєчасно звернутись до суду, отже суд визнає неповажними підстави пропуску строку звернення до суду по цій справі.

За таких обставин поновлення строку звернення до суду суперечило б діючому законодавству, допускало б непропорційне та невиправдане втручання в правову визначеність та створювало сумнів у об`єктивності суду.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексу адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поняття надмірного формалізму є оціночним та стосується певних незначних недоліків позову, водночас, питання дотримання строку звернення до суду є важливим аспектом юридичної визначеності у спірних правовідносинах. У спірному випадку пропущення строку звернення до суду є значним, а тому навіть з урахуванням обставин, пов`язаних з воєнним станом, не може свідчити про надмірний формалізм з боку суду.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.09.2024 року у справі № 520/36439/23.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку, що позовну заяву належить повернути з усіма доданими до неї матеріалами.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 167, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку звернення до суду по справі 160/24526/24.

У задоволенні клопотання Приватного підприємства ТЕХНО-ЛЮКС про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву Приватного підприємства ТЕХНО-ЛЮКС до відповідача-1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, до відповідача-2: Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачеві.

Роз`яснити, що згідно з ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко