Справа № 140/6354/24
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/6354/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 11.03.2024 №ПШ003393 про застосування адміністративного-господарського штрафу у розмірі 17000, 00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 07.06.2024 під час ознайомлення з матеріалами справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт позивачу стало відомо, що 30.01.2024 на а/д М-30 916 км+897 м було проведено перевірку автомобіля марки «Iveco» НОМЕР_1 , яким керував водій - ОСОБА_2 . В ході перевірки встановлено що у водія ОСОБА_2 відсутні документи, а саме індивідуальна контрольна книжка водія або копія графіку змінності водія.

На наслідком вказаного порушення начальником відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області було складено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ003393 від 11.03.2024 до перевізника ОСОБА_1 у розмірі 17000, 00 грн.

Згідно усних пояснень ОСОБА_2 вбачається, що 30.01.2024 його спинили працівники Державної служби України з безпеки на транспорті та перевірили документи. При цьому на причепі знаходився автомобіль, який належний ОСОБА_2 . На запитання працівників, він повідомив, що це його автомобіль та він узяв у знайомого лафет, щоб доставити вказаний автомобіль, оскільки він не находу. Оглянувши документи працівники щось записали, жодних інших запитань не задавали та відпустили його. Жодних штрафів, протоколів чи актів у його присутності працівники не писали, письмові пояснення давати не пропонували.

Так, у розумінні вимог статті 1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Враховуючи те, що водій, який керував автомобілем марки «Iveco» НОМЕР_1 був встановлений та надав усні пояснення про те, що він перевозить на лафеті власний автомобіль, підстав для притягнення до відповідальності позивача як власника автомобіля марки «Iveco» НОМЕР_1 у відповідача не було.

Крім того, позивач зазначає, що протягом тривалого часу (з 30.01.2024 по 06.06.2024) йому ніхто не повідомив про існування справи. Вказане свідчить про порушення порядку розгляду справи та відсутність можливості надати пояснення та докази по справі.

Враховуючи те, що перевезення ОСОБА_2 вантажу автомобілем марки «Iveco» НОМЕР_1 носило приватний характер, в трудових відносинах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ніколи не перебували, а також були позбавлені можливості надати пояснення та докази до прийняття постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 003393, позивач просить визнати оскаржувану постанову протиправною та скасувати.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги заперечила та зазначила, що 30.01.2024 посадовою особою Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку №000123 та тижневого графіка перевірок проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт щодо ОСОБА_1 . Водій ОСОБА_2 надав для перевірки митну декларацію, посвідчення водія, реєстраційні документи на ТЗ.

Під час зазначеної перевірки було виявлено, що транспортним засобом Івеко, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевозився вантаж за відсутності на момент перевірки індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_2 або копії графіку змінності водіїв, що зафіксовано в акті №038178 від 30.01.2024.

Твердження позивача про порушення працівниками Укртрансбезпеки порядку проведення рейдової перевірки не відповідають дійсності. Так, із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається проведення інспектором опитування водія та роз`яснення права відмовитись від підпису і надання письмових пояснень в акті перевірки, яким водій власне й скористався.

Представник відповідача вказує на те, що свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_2 , СТТ №123649, ТЗ Івеко, д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом Вікенд, д.н.з. НОМЕР_3 , підтверджується, що вказаний тз належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 . Натомість доказів передачі вказаного транспортного засобу особі відмінній від власника не надано ні під час перевірки, ні суду.

Позивач ОСОБА_1 із 2007 року є фізичною особою-підприємцем із КВЕД 49.41 «вантажний автомобільний транспорт», що включає всі види перевезень вантажним автомобільним транспортом. При цьому, наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 08.07.2022 №338 прийнято рішення про видачу ФОП ОСОБА_1 ліцензії на міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів).

Зауважує, що в даній справі перевізником визначено власника транспортного засобу Івеко з причепом ОСОБА_1 . При цьому, під час перевірки водій не надав жодного документу, що свідчив би про виконання перевезення особою відмінною від власника транспортного засобу. В той же час, можливість спростувати причетність до перевезення у позивача була, оскільки останньому направлялось повідомлення про розгляд справи (лист від 12.02.2024 №11806/22/24-24, відправлення №986). Не надано доказів на підтвердження виконання перевезення саме ОСОБА_2 вантажу і до позову.

Матеріали справи свідчать, що повідомлення про розгляд справи направлялось перевізнику (позивачу) рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що є безумовним виконанням вимог Порядку №1567. Добросовісне виконання працівниками оператора поштового зв`язку акціонерного товариства "Укрпошта" своїх службових обов`язків, у цьому випадку, презюмується, тоді як докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

При цьому, надіслання повідомлення на адресу перевізника та завчасне надходження такого до поштового відділення, що обслуговує його адресу, є належним повідомленням та виконанням територіальним органом Укртрансезпеки приписів п. 26 Порядку №1567, що підтверджується висновками Верховного Суду. Таким чином, навіть якщо позивач не отримав вказане повідомлення, але зважаючи на те, що воно прибуло до відділення поштового зв`язку 16.02.2024, то перевізник вважається повідомленим про розгляд справи, а момент невчасного отримання пов`язаний виключно з пасивною поведінкою позивача.

З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області 30.01.2024 на ділянці автомобільної дороги 916 км+897 м, а/д М-30, Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине, проведено перевірку належного позивачу ОСОБА_1 транспортного засобу Івеко, д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом Вікенд, д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом про що складено акт №038178 (а.с.16).

В акті перевірки зазначено, що виявлено порушення ст.34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону та інших законодавчих актів України у сфері перевезення вантажів, а саме відсутня індивідуальна контрольна книжка водія або копія графіка змінності водіїв, чим порушено вимоги п.6.3 Наказу МТ ЗУ №340 від 07.06.2010. В акті проведення перевірки зазначено, що водій від підпису та пояснень відмовився.

Відповідачем 12.02.2024 позивачу рекомендованим листом направлено повідомлення про те, що розгляд справи відбудеться 11.03.2024 з 10 по 12 годину за адресою: м. Луцьк, вул. Підгаєцька, 3, поверх 4 (а.с. 37). Вказане рекомендоване повідомлення №986: 16.02.2024 прибуло у точку видачі/доставки; 03.04.2024 повернуто за зворотньою адресою (за закінченням терміну зберігання); 04.04.2024 надійшло вдруге на сортувальний центр; 08.04.2024 отримане адресатом особисто (а.с. 38).

Начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області за результатами розгляду справи 11.03.2024 винесено постанову №ПШ003393, якою до перевізника ОСОБА_1 за допущене порушення - відсутність документів, перелік яких визначений ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_2 або копії графіку змінності, відповідальність за яке передбачено абз. 3 ч. 1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт, застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000 грн (а.с.6).

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, та спірному рішенню, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин сьомої, чотирнадцятої статті 6 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІII Про автомобільний транспорт (далі Закон №2344-ІII) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) визначає Порядок Проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі, затвердженого постановою КМ України №1567 від 08.11.2006 (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №1567).

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи (пункт 3 Порядку №1567).

Згідно із пунктами 2, 4 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 11, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Як визначено пунктом 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ).

Відповідно до частини 1 статті 34 даного Закону автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону №2344-ІІІ, а також наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.06.2010 №385, яким затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (Інструкція №385), Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (далі - Положення №340).

Відповідно до ст.18 Закону №2344, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Статтею 48 Закону №2344 передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, до переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів визначених ст.48 Закону №2344 віднесено також інші документи, що передбачені законодавством.

Згідно з положеннями ст.49 Закону №2344, водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень, дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Відповідно до пункту 1.5 Положення №340 у цьому Положенні терміни вживаються в такому значенні:

автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власні кошти перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами.

Згідно з пунктом 6.3 Положення №340, водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Вищенаведені норми чинного законодавства вказують на те, що під час перевірки водії транспортних засобів зобов`язані надавати інспектору для контролю індивідуальну контрольну книжку водія або копію графіку змінності водіїв, а автомобільні перевізники зобов`язані організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Зокрема, абз. 3 частини 1 статті 60 даного Закону визначено, що за виконання перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що у даному випадку він не є автомобільним перевізником, а водій ОСОБА_2 (який керував автомобілем марки «Iveco» НОМЕР_1 ) надав усні пояснення про те, що він перевозить на лафеті власний автомобіль, тому підстав для притягнення до відповідальності позивача як власника автомобіля марки «Iveco» НОМЕР_1 не було.

Суд такі доводи позивача вважає необгрунтованими з огляду на наступне.

Так, як підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_2 , СТТ №123649, ТЗ Івеко, д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом Вікенд, д.н.з. НОМЕР_3 , вказані транспортні засосби належать ОСОБА_1 (а.с. 35 (зворот), 36).

Позивач ОСОБА_1 із 2007 року є фізичною особою-підприємцем із КВЕД 49.41 «вантажний автомобільний транспорт», що включає всі види перевезень вантажним автомобільним транспортом. Вказане підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.42).

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 08.07.2222 №338 прийнято рішення про видачу ФОП ОСОБА_1 ліцензії на міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів) (а.с.41).

У Законі №2344-ІІІ (стаття 1) наведені терміни вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; замовник транспортних послуг юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем правильно визначено власником транспортного засобу Івеко з причепом ОСОБА_1 . Окрім того, під час перевірки водій ОСОБА_2 не надав жодного документу, що свідчив би про виконання перевезення особою відмінною від власника транспортного засобу.

В контексті зазначеної справи, саме власника транспортного засобу ОСОБА_1 слід вважати автомобільним перевізником і відповідно він несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів, оскільки факт відсутності на момент проведення перевірки у водія документів, визначених ст. 48 Закону №2344-ІІІ не спростовується матеріалами справи, що насамперед, зумовлює накладення штрафу за таке порушення.

Особу автомобільного перевізника підтверджує відеозапис перевірки, який долучений до матеріалів справи. Зокрема, коли інспектор з`ясовував склад учасників правовідносин у розрізі відношення власника транспортного засобу та водія, то водій вказав, що він у ОСОБА_1 хоч і не працює, але допомагає йому у його діяльності, зокрема перевезення здійснює на день перевірки з Дрогобича. На повідомлення інспектора, що буде складено акт перевірки щодо перевізника ОСОБА_1 , водій підтверджує, що є тільки водієм.

З відеозапису слідує, що водій не повідомляв інспектору, що перевозить власний транспортний засіб у своїх інтересах, що спростовує доводи позивача та його представника про такі обставини.

До матеріалів справи надані докази, які підтверджують надання послуг з перевезення.

Зокрема, з митної декларації, наданої водієм під час перевірки (а.с.35 (зворот), 36) слідує, що перевозиться вантаж - автомобіль Альфа Ромео, вартістю 14 828 дол. США, країна експорту - США - одержувачу Семенюку Тарасу. При цьому, дослідження графи 9 вказаної митної декларації підтверджує те, що вказане перевезення виконується на виконання договору комісії.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно з ст. 1012 ЦК України, договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов`язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Відповідно до ст. 1014 ЦК України, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Якщо комісіонер вчинив правочин на умовах більш вигідних, ніж ті, що були визначені комітентом, додатково одержана вигода належить комітентові.

Таким чином, митна декларація спростовує доводи позивача про те, що водій ОСОБА_2 перевозив власний транспортний засіб, зважаючи на те, що ліцензія на міжнародне перевезення вантажу наявна саме у ФОП ОСОБА_1 .

Суд також не бере до уваги посилання позивача на порушення відповідачем процедури розгляду справи з огляду на наступне.

За правилами, встановленими пунктами 25-27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 12.02.2024 позивачу рекомендованим листом направлено повідомлення про те, що розгляд справи відбудеться 11.03.2024 з 10 по 12 годину за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 37). Вказане рекомендоване повідомлення №986: 16.02.2024 прибуло у точку видачі/доставки; 03.04.2024 повернуто за зворотньою адресою (за закінченням терміну зберігання); 04.04.2024 надійшло вдруге на сортувальний центр; 08.04.2024 отримане адресатом особисто (а.с. 38).

З наведеного слідує, що повідомлення про розгляд справи прибуло у поштове відділення, що обслуговує перевізника 16.02.2024. Однак, у зв`язку з неотриманням його позивачем, повернулось відповідачу « за закінченням терміну зберігання».

Вказане свідчить про те, що відповідач завчасно у спосіб прямо передбачений чинним законодавством здійснив усі необхідні дії для повідомлення позивача про час і місце розгляду справи (направивши на офіційну адресу автомобільного перевізника відповідне повідомлення). У свою чергу позивач мав можливість отримати вказане повідомлення з 16.02.2024, однак вказаним правом скористався лише 08.04.2024 (а.с.38).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомив позивача про час і місце розгляду справи про порушення чинного законодавства про автомобільним транспорт, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи об`єкта господарювання правомірно розглянув справу без його участі.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 11.02.2020 у справі №820/4624/17.

При цьому позивач у позовній заяві не навів жодної обставини та не надав суду доказів, які б підтверджували неможливість отримання ним повідомлення чи прибуття для розгляду справи, у той час як відповідач в повній мірі виконав обов`язок щодо належного та своєчасного інформування позивача про час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач належними та допустимими доказами довів, що під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та винесення оскаржуваної постанови він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про автомобільний транспорт» та Порядком №1567, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративного-господарського штрафу від 11.03.2024 №ПШ003393, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_4 ).

Відповідач: Відділ державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (43020, Волинська область, м. Луцьк, вул. Підгаєцька, 3)

Суддя Т.М. Димарчук