Справа № 161/14115/24
Суддя: Шестернін В. Д.
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/197/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого судді Шестерніна В.Д.

за участі секретаря Мельник А.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

І.Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови. Позов обгрунтований таким.

28.06.2024 тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №529, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього штраф у розмірі 25 500 грн.

Згідно цієї постанови позивач відмовився отримати направлення та проходити медичний огляд (ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 ) для визначення ступеня придатності до військової служби, що є порушенням ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вказана постанова не відповідає приписам КУпАП, оскільки відносно позивача мав бути складений протокол про адміністративне правопорушення, але такий не складався, що є порушенням процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідач не дотримався приписів ч. 2 ст. 254 КУпАП.

В зв`язку з викладеним позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 №529 від 28.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

ІІ.Стислий виклад позиції відповідача

20.08.2024 ІНФОРМАЦІЯ_4 подав відзив на позовну заяву, який мотивований таким.

25.06.2024 під час проведення заходів оповіщення ОСОБА_1 був доставлений правцівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних, в ході чого було прийняте рішення про скерування його на проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби, з цією метою виписане направлення на проходження ВЛК.

ОСОБА_1 відмовився від отримання направлення в присутності свідків, про що складено акт відмови від проходження ВЛК.

За фактом цієї відмови складено протокол про адміністративне правопорушення. Останній складався за особистої пристуності позивача, що стверджується його підписами.

За результатами розгляду протоколу, на який позивач не з`явився, була винесена постанова №529 від 28.06.2024.

В протоколі №529 від 25.06.2024 внаслідок автоматичної помилки проставлено частину «2» замість частини «3» ст. 210-1 КУпАП, проте, характер вчиненого правопорушення, і як наслідок, винесена постанова чітко вказує, що притягнення до адміністративної відповідальності відбулося згідно з ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

ІІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу

Ухвалою суду від 30.07.2024 позовну заяву залишено без руху в зв`язку з пропущенням строку звернення до суду.

05.08.2024 позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 06.08.2024 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновлено такий строк, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі.

20.08.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, який прийнятий судом до розгляду.

02.09.2024 позивач подав відповідь на відзив.

11.09.2024 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив.

11.09.2024 позивач подав заяву про долучення доказів до матеріалів справи.

Суд відхилив цю заяву на підставі ч.ч. 2, 8 ст. 79 КАС України та не прийняв відповідні докази, оскільки позивач не обгрунтував неможливість подання цих доказів в строк, встановлений законом, тобто разом із поданням позовної заяви. Також позивач не обгрунтував належність цих доказів, не пояснив які обставини ними підтверджуються.

IV.Фактичні обставини справи, застосоване законодавство та мотиви суду

Суд встановив такі фактичні обставини.

25.06.2024 старший офіцер мобілізаційного відділення старший лейтенант ОСОБА_3 склав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення №529 (а.с. 28).

За змістом цього протоколу ОСОБА_1 , 25.06.2024, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 (за адресою: АДРЕСА_1 ), відмовився від проходження військово-лікарської комісії. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Протокол складений в присутності 2 (двох) свідків. Протокол містить підпис позивача, як особи, яка притягувалася до адміністративної відповідальності.

28.06.2024 тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_2 виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №529, якою на ОСОБА_1 було накладено штраф у розмірі 25 500 грн.

За змістом цієї постанови ОСОБА_1 відмовився отримати направлення та проходити медичний огляд (ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 ) для визначення ступеня придатності до військової служби, що є порушенням ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Вважаючи постанову незаконною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-21, 244-24 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

За встановлених фактичних обставин доводи позивача про те, що відносно нього не складався протокол про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження. Відповідач спростував цей аргумент, надавши примірник протоколу про адміністративне правопорушення, який, до того ж, містить підпис позивача. Відтак, суд відхиляє аргумент позивача про порушення процедури притягнення його до адміністративної відповідальності.

Суд також вважає необгрунтованими доводи позивача про те, що відповідач не дотримався вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП. Позивач не пояснив в чому полягає порушення відповідачем цих приписів. Зі змісту протоколу вбачається, що порушення було вчинено 25.06.2024, протокол складений в цей же день, відмова позивача від отримання копії протоколу була застережена підписами 2-ох свідків.

Разом з тим, в контексті принципу офіційного з`ясування обставин справи суд вважає за необхідне зазначити таке.

Учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи (ч. 1 ст. 159 КАС України). В цій категорії справ для позивача заявою по суті спору є позовна заява (ч. 1 ст. 269 КАС України).

В позовній заяві позивач не заявляв аргументів про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення чи неправильність юридичної кваліфікації його дій. Проте, суд не може оминути увагою істотне порушення закону.

Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 246 КАС України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 8 КУпАП визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно Закону № 3696-ІХ від 09.05.2024, що набрав чинності з 19.05.2024, стаття 210-1 КУпАП була викладена в новій редакції, а саме: частина друга стала визначати відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Частиною третьою цієї статті передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян (тобто від 17000 грн. до 25500 грн.), і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Оскаржувана постанова містить опис обставин, установлених під час розгляду справи (абз. 5 ч. 2 ст. 283 КУпАП), тобто суть правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується позивач, а саме: «25 червня 2024 року громадянин ОСОБА_1 , 1993 року народження, відмовився отримати направлення та проходити медичний огляд (ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 ) для визначення ступеня придатності до військової служби. Свої дії громадянин ОСОБА_1 не пояснив. Своїми діями порушив вимоги ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Оскаржувана постанова містить зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення (абз. 6 ч. 2 ст. 283 КУпАП). Як вже зазначав суд, дії позивача були кваліфіковані за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Суд зауважує, що оскаржувана постанова не містить даних про повторне протягом року вчинення позивачем порушення, передбаченого частиною першою статті 210-1 КУпАП, за яке його вже було піддано адміністративному стягненню. Не надав таких доказів відповідач і в ході розгляду справи. Більше того, відповідач у відзиві фактично визнав неправильність кваліфікації дій позивача, вважаючи її «автоматичною помилкою».

Враховуючи викладене, суд не може погодитися з висновком відповідача про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Відсутність кваліфікуючої ознаки складу правопорушення свідчить про відсутність складу правопорушення в цілому.

В цьому аспекті суд зауважує, що не вправі самостійно здійснювати перекваліфікацію дій особи, оскільки обмежений повноваженнями, визначеними ч. 3 ст. 286 КАС України.

Отже, оскаржувана постанова відповідача не може вважатися законною і її слід скасувати.

V.Судові витрати

Враховуючи результат вирішення спору, виходячи із приписів ст. 139 КАС України, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судового збору в сумі 605,60 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 77, 242-246, 250, 255, 286, 272 КАС України, суд,-

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №529, винесену 28.06.2024 тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн., 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відомості про сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; код в ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 08.10.2024.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Д. Шестернін