Справа № 460/247/24
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2024 року м. Рівне №460/247/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач), у якому просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо не вирішення порушених питань у пункті 1 звернення позивача від 27.06.2023 та недотримання встановлення терміну його розгляду наданого у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР;

зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення позивача від 27.06.2023 із вирішенням порушених питань у пункті 1 у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР;

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності за 2023 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;

стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену суму щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності за 2023 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої у 2023 році суми допомоги.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.

За змістом позовної заяви, вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою в порядку, встановленому Закон України «Про звернення громадян», з приводу розміру заборгованості з пенсії, нарахованої при виконанні судового рішення по справі № 460/3865/21. Проте, відповідач запитувану інформацію в повному обсязі не надав, а також порушив встановлений законом термін розгляду звернення. Також позивач вказує, що він є учасником бойових дій та має право на отримання у 2023 році разової грошової допомоги до Дня Незалежності відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком станом на 01.01.2023, з огляду на рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018 (3393/18). Однак, позивач отримав таку виплату лише в сумі 1 000,00 грн. З вказаним розміром разової грошової допомоги за 2023 рік позивач не погоджується та вважає, що з урахуванням постанови Верховного Суду від 13.06.2023 в справі № 560/8064/22, спірна допомога має виплачуватися у розмірі, встановленому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 № 754 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань». За наведених обставин, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

26.01.2024 через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що на звернення позивача надав вичерпну інформацію в порядку та у спосіб, встановлені чинним законодавством. Також, відповідач вказує, що виплата позивачу щорічної грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік відбулась на підставі Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі, що встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 № 754. Так, в серпні 2023 року позивачу було проведено виплату разової грошової допомоги до Дня Незалежності в сумі 1 000,00 грн, як учаснику бойових дій, тобто у відповідності до норм чинного законодавства. З огляду на вказане, відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Ухвалою суду від 12.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з вимогами частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 12.05.2015, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

27.06.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій, покликаючись на приписи Закону України «Про звернення громадян», просив, зокрема, підготувати та надати детальний щомісячний розрахунок заборгованості пенсії по справі № 460/3865/21 за період з 01.04.2019 по 31.03.2022. Запитувану інформацію позивач просив надати в розрізі граф «підлягало виплаті» та «фактично виплачено» за кожен місяць кожного року із зазначенням усіх складових грошового забезпечення.

Вказана вище заява була отримана відповідачем 27.06.2023 та зареєстрована за № 24940/М-1700-23.

Листом № 27577-24940/М-03/8-1700/23 від 27.07.2023, за результатами розгляду питання першого звернення від 27.06.2023, відповідач повідомив, що на виконання рішення суду в справі № 460/3865/21 у березні 2022 року проведений перерахунок розміру його пенсії. Пенсію перераховано з 01.04.2019 на підставі довідки від 22.12.2020 № 12/1/хг16611/1905, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням раніше виплачених сум. В грошове забезпечення зокрема включено наступні види грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за звання, надбавку за вислугу років, надбавку за особливості проходження військової служби, надбавку за службу в умовах режимних обмежень, премію. Основний розмір перерахованої на виконання рішення суду пенсії з 01.04.2022 11 954,95 грн. Розмір пенсії з надбавками та підвищеннями 17 053,14 грн. При цьому, у листі відповідач наголосив, що надання розрахунку боргу з виплати пенсії з врахуванням усіх складових грошового забезпечення кожної суми за кожен місяць кожного року неможливе, оскільки такий розрахунок пенсійним органом не проводився.

Також учасниками справи разом з заявами по суті були надані суду ідентичні за змістом копії Розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № за Дорученням № Д /15, в якому у вигляді таблиці надана інформація про розмір заборгованості з виплати пенсії позивачу, нарахованої на виконання рішення суду по справі № 460/3865/21, за період з квітня 2019 року по лютий 2022 року помісячно в розрізі граф «підлягало виплаті», «фактично виплачено» та «сума доплати». Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, коли саме відповідач надав позивачу такий Розрахунок, а зміст заяви позивача від 27.06.2023 свідчить лише про те, що розрахунок був отриманий ним до подання до пенсійного органу відповідної заяви.

05.08.2023 відповідач перерахував на рахунок позивача разову грошову допомогу до Дня Незалежності України за 2023 рік в розмірі 1 000,00 грн.

20.11.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій покликаючись на рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018 (3393/18), просив здійснити перерахунок та виплату разової грошової допомоги до Дня Незалежності, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Листом № 39698-37068/М-05/8-1700/23 від 19.12.2023 відповідач повідомив позивачу про те, що 21.07.2023 Урядом прийнято Постанову № 745 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань», якою затверджено Порядок використання у 2023 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань. У 2023 році розміри разової грошової допомоги до Дня Незалежності України, передбаченої законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», встановлені додатком до вказаного вище Порядку і для осіб, визнаних учасниками бойових дій, становить 1 000,00 грн. Вказана сума зарахована 05.08.2023 на рахунок позивача, відкритий в АТ «Ощадбанк». При цьому, в листі відповідач наголосив, що іншого чинним законодавством не передбачено.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо несвоєчасного та неналежного розгляду його звернення, поданого в порядку Закону України «Про звернення громадян, а також дії відповідача щодо виплати разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік в меншому розмірі, звернувся до суду з даним позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або межах повноважень та інший спосіб - на свій вибір.

Також статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частинами першою та другою статті 7 Закону України від 02.10.1992 № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-XII) передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (стаття 34 Конституції України).

Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (стаття 5 Закону № 2657-XII).

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, а також забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, регулюються Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).

Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Даною статтею також надано тлумачення зазначених термінів.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно частини шостої статті 5 Закону № 393/96-ВР, письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Приписами частини першої статті 14 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Згідно статті 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Частиною першою статті 15 Закону № 393/96-ВР встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Отже, аналіз вказаних вище норм права у їх взаємозв`язку свідчить на користь того, що орган державної влади у місячний строк від дня надходження звернення зобов`язаний в межах своїх повноважень: 1) об`єктивно, всебічно і вчасно розглянути заяву громадянина, який звернувся до нього з такою заявою, 2) прийняти за результатами такого розгляду відповідне рішення та 3) повідомити заявника про наслідки розгляду його звернення. Тобто, належним розглядом органом державної влади звернення громадянина вважатиметься безумовне виконання останнім чітко визначеної законодавцем сукупності зазначених дій (а не кожної окремо) протягом строків, встановлених статтею 20 Закону № 393/96-ВР.

З огляду на наведене, в спірних правовідносинах відповідач, отримавши заяву позивача у порядку звернення громадян, зобов`язаний був у місячний строк об`єктивно, всебічно і вчасно її розглянути, прийняти за результатами такого розгляду відповідне рішення та повідомити про нього позивача.

Як встановлено судом, 27.06.2023 позивач скерував відповідачу звернення, у якому просив підготувати та надати детальний щомісячний розрахунок заборгованості пенсії по справі № 460/3865/21 за період з 01.04.2019 по 31.03.2022. При цьому, запитувану інформацію позивач просив надати в розрізі граф «підлягало виплаті» та «фактично виплачено» за кожен місяць кожного року із зазначенням усіх складових грошового забезпечення.

В свою чергу, відповідач за результатами розгляду вищевказаного звернення листом від 27.07.2023 за № 27577-24940/М-03/8-1700/23 повідомив позивачу, що на виконання рішення суду в справі № 460/3865/21 у березні 2022 року був проведений перерахунок розміру його пенсії. Пенсію перераховано з 01.04.2019 на підставі довідки від 22.12.2020 № 12/1/хг16611/1905, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням раніше виплачених сум. В грошове забезпечення зокрема включено наступні види грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за звання, надбавку за вислугу років, надбавку за особливості проходження військової служби, надбавку за службу в умовах режимних обмежень, премію. Основний розмір перерахованої на виконання рішення суду пенсії з 01.04.2022 11 954,95 грн. Розмір пенсії з надбавками та підвищеннями 17 053,14 грн.

Аналізуючи зміст листа відповідача від 27.07.2023 за № 27577-24940/М-03/8-1700/23, суд констатує, що пенсійний орган не вирішив по суті питання, порушене позивачем у заяві від 27.06.2023, оскільки запитувану останнім інформацію відповідачем в повному обсязі не надано.

Так, у листі від 27.07.2023 за № 27577-24940/М-03/8-1700/23 відповідач констатував, що надання розрахунку боргу з виплати пенсії з врахуванням усіх складових грошового забезпечення кожної суми за кожен місяць кожного року неможливе, оскільки такий розрахунок пенсійним органом не проводився.

Суд звертає увагу на те, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII).

Також суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 регламентований порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб (далі - Порядок № 393).

З наявних у справі копій Протоколу за пенсійною справою № Міноборони (далі Протокол № ) та Довідки про грошове забезпечення від 22.12.2020 № 12/1/хг16611, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Довідка № 12/1/хг16611), судом з`ясовано, що пенсію за вислугу років призначено позивачу як військовослужбовцю офіцерського складу.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 2262-XII (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно з Протоколом № , пенсія призначена позивачу за 24 роки вислуги в розмірі 62 % відповідних сум грошового забезпечення.

Частиною третьою статті 43 Закону № 2262-XII передбачено, що пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення щодо обчислення розміру пенсії за вислугу років закріплені у пункті 7 Порядку № 393 (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії), згідно з якими пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів:

відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням;

щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що розмір пенсії за вислугу років осіб з числа військовослужбовців офіцерського складу обчислюються за встановленими нормами у процентах до відповідних сум грошового забезпечення, що складається з окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії.

З огляду на наведене, суд констатує, що обчислення основного розміру пенсії за вислугу років здійснюється шляхом визначення загального розміру грошового забезпечення пенсіонера за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням, та його множення на показник процентів, визначений за набуту вислугу років у відповідності до статті 13 Закону № 2262-XII.

Тому, згідно чинного законодавства при обчисленні розміру пенсійної виплати позивача відповідач зобов`язаний визначити загальний розмір відповідних сум грошового забезпечення, з якого в подальшому обрахувати основний розмір пенсії.

Крім того, частиною четвертою статті 63 Закону № 2262 передбачено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

А отже, структура грошового забезпечення, його розмір, в т.ч. розмір окремих його складових, що враховується при обчисленні та виплаті пенсії, є сталими до настання обставин, що зумовлюють необхідність проведення перерахунку пенсії у зв`язку переглядом розмірів грошового забезпечення, яке враховується при обчисленні пенсії (наприклад, встановлення діючим військовослужбовцям вищих посадових окладів чи нових доплат, надбавок тощо).

Таким чином, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що в силу вимог чинного законодавства він не здійснює обчислення основного розміру пенсії позивача щомісяця, а лише у випадках призначення пенсії вперше та настання підстав для перерахунку пенсії.

Разом з тим, після призначення/перерахунку пенсії, її виплата в нарахованому/перерахованому розмірі здійснюється до наступного перерахунку.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що протягом усього періоду виплати пенсіонеру пенсії за вислугу років пенсійний орган володіє інформацією про те, з урахуванням якого саме грошове забезпечення (його складових) був обчислений розмір пенсії за кожний окремий місяць виплати.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про те, що відповідач не позбавлений можливості надати позивачу інформацію про складові грошового забезпечення, з урахуванням яких йому була виплачена пенсія у період з 01.04.2019 по 31.03.2022 до виконання рішення суду по справі № 460/3865/21, так і з урахуванням яких підлягає виплаті за названий період після виконання рішення суду по справі № 460/3865/21.

Суд наголошує, що Закон № 393/96-ВР не містить жодних застережень щодо можливості невирішення по суті питань, порушених громадянином у зверненні, в разі необхідності, зокрема, створення нової інформації, виконання арифметичних дій тощо.

Орган, до якого направлена заява громадянина, зобов`язаний об`єктивно і вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої заяви. При цьому, відповідь на звернення повинна бути повною, вичерпною, мотивованою і ґрунтуватися на положеннях законодавства.

У листі від 27.07.2023 за № 27577-24940/М-03/8-1700/23 відповідачем вказано про перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 з включенням до грошового забезпечення, зокрема, наступних видів грошового забезпечення: посадового окладу, окладу за звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження військової служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень, премії.

Разом з тим, лист не містить жодного застереження про те, що після виконання рішення суду по справі № 460/3865/21 такі складові грошового забезпечення були враховані при визначені розміру пенсії позивача протягом усього періоду з 01.04.2019 по 31.03.2023. Інформації про те, які саме види грошового забезпечення були враховані при виплаті позивачу пенсії в період з 01.04.2019 по 31.03.2023 до виконання рішення суду по справі № 460/3865/21 лист також не містить.

Не містить відповідної інформації і наявний у справі Розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № за Дорученням № Д /15.

Тобто, на звернення позивача від 27.06.2023 відповідач листом від 27.07.2023 за № 27577-24940/М-03/8-1700/23 повної, вичерпної та мотивованої відповіді не надав.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача в частині розгляду звернення позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо не вирішення питань, порушених у пункті 1 заяви від 27.06.2023, та відновленню - шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути таку заяву позивача із вирішенням питань, порушених у пункті 1 заяви від 27.06.2023, у відповідності до Закону № 393/96-ВР.

Щодо позовних вимог в частині порушення відповідачем терміну розгляду заяви позивача від 27.06.2023, то суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що заява позивача від 27.06.2023 отримана та зареєстрована відповідачем 27.06.2023 за вхідним № 24940/М-1700-22. Відповідь на вказану заяву відповідач надав листом від 27.07.2023 за № 27577-24940/М-03/8-1700/23.

Суд зазначає, що реєстрація відповіді на звернення чи скаргу, як вихідного документа у журналі реєстрації вихідної документації розпорядника інформації і присвоєння за фактом реєстрації вихідного номера, не є моментом завершення перебігу строку на надання відповіді, визначеного законом.

Статтею 18 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

При цьому, як було зазначено судом, згідно положеннями статті 19 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Крім того, відповідно до статті 20 Закону № 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

В свою чергу, пунктом 66 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (далі - Правила № 270) передбачено, що у разі відправлення згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список в електронному вигляді за формою, визначеною оператором поштового зв`язку. Кількість поштових відправлень, поштових переказів одного виду та категорії (згрупованих за способом пересилання), що включаються до одного списку, та кількість таких списків визначаються оператором поштового зв`язку.

Таким чином, належними і допустимими доказами відправлення відповіді є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття (пункт 66 Правил № 270), опис вкладення у цінний лист, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, докази направлення електронною поштою або розписка про отримання у разі вручення заявнику особисто.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 13.06.2018 в справі № 802/211/16-а, від 06.09.2019 в справі № 128/4752/15-а, від 25.06.2020 в справі № 802/1442/15-а, від 26.02.2021 в справі № 520/421/20.

Відповідач в ході розгляду справи не надав суду жодних доказів на підтвердження обставин направлення або вручення позивачу листа від 27.07.2023 за № 27577-24940/М-03/8-1700/23.

Натомість, позивачем були надані суду наступні докази на підтвердження дати отримання листа від 27.07.2023 за № 27577-24940/М-03/8-1700/23:

- копія запиту на отримання публічної інформації від 08.11.2023, у якій позивач просив відповідача надати, зокрема, копію відповіді на заяву від 27.06.2023;

- копію листа відповідача від 07.12.2023 за № 1700-0307-8/103573, яким надано відповідь на запит позивача про отримання публічної інформації від 08.11.2023;

- копію поштового конверту, у якому позивач отримав відповідь відповідача на запит позивача про отримання публічної інформації від 08.11.2023 та на якому міститься відтиск штемпеля поштового зв`язку з датою « 16.12.23».

Відтак, наявним у справі доказами підтверджується направлення відповідачем позивачу копії листа від 27.07.2023 за № 27577-24940/М-03/8-1700/23 лише 16.12.2023, тобто поза межами місячного строку, встановленого Законом № 393/96-ВР, а тому позовні вимоги про визнання таких дій протиправними підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині, яка стосується виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України у 2023 році в неналежному розмірі, то суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини у відповідній частині, є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ). Цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до статті 12 Закону № 3551-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"» від 25.12.1998 № 367-XIV) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Як визначено статтею 17 вищезгаданого Закону, фінансування витрат, пов`язаних з введенням його в дію, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Підпунктом б підпункту 1 пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 № 107-VI (набрав чинності 01.01.2008) частину п`яту статті 12 Закону №3551-XII викладено у новій редакції, за змістом якої, разова грошова допомога учасникам бойових дій до 5 травня виплачується щорічно у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 у справі №1-28/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Надалі, Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 № 79-VІІІ (набрав чинності 01.01.2015) розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Кабінетом Міністрів України кожного бюджетного року приймалися відповідні постанови з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України вказав у вищезазначеному рішенні, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України. Встановлення пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що суперечить принципу верховенства права, закріпленому у статті 8 Конституції України.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення, відповідно до частини другої статті 152 Конституції України.

Відповідно до резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відтак, з 27.02.2020 норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII, не застосовувались у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 року у справі № 1-247/2018(3393/18) стаття 12 Закону № 3551-XII застосовувалась у такій редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.».

Відтак, з 27.02.2020 позивач набув право на соціальне забезпечення, визначене Законом № 3551-XII в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"» від 25.12.1998 № 367-XIV, а саме отримання щорічної разової допомоги до 5 травня для учасників бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Однак, 15.04.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань» від 20.03.2023 № 2983-IX (далі - Закон № 2983-IX), яким частину п`яту статті 12 Закону № 3551-ХІІ викладено в такій редакції: «Щороку до Дня Незалежності України учасникам бойових дій виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.».

Вказані положення Закону № 2983-IX неконституційними не визнавалися і є чинними.

Більше того, наведена зміна закону вчинена Верховною Радою України шляхом внесення прямих змін до Закону № 3551-ХІІ, а не шляхом встановлення відповідних норм черговим Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, як це відбувалося раніше і на заборону чого вказував Конституційний Суд України у своїх рішеннях з даного питання.

Такий спосіб внесення змін до Закону не дає суду підстав стверджувати про неконституційність відповідних змін правового регулювання.

На виконання вищенаведених норм, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.07.2023 № 754 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань» (далі - Постанова № 754).

Постановою № 754 відповідно до частини сьомої статті 20 Бюджетного кодексу України, частини п`ятої статей 12-15, частини першої статті 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", частини третьої статей 61-64 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань, затверджено Порядок здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до пункту 3 названого Порядку, грошова допомога виплачується до 24 серпня 2023 р. в такому розмірі:

1) особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 3100 гривень; II групи - 2900 гривень; III групи - 2700 гривень;

2) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1000 гривень;

3) особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 3100 гривень;

4) членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, статус яким установлено згідно з пунктом 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, які не одружилися вдруге, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни та жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге,- 650 гривень;

5) учасникам війни та колишнім в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, яких було насильно вивезено на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 450 гривень.

Таким чином, у даному випадку в спірних правовідносинах застосуванню підлягають положення статті 12 Закону № 3551-XII в редакції Закону № 2983-IX.

Отже, виплата позивачу як учаснику бойових дій, щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік мала здійснюватися в розмірі 1000 грн, що встановлений Порядком здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», який затверджений Постановою № 754.

Зазначені вище положення чинного законодавства відповідачем дотримані в повному обсязі.

При цьому, суд вважає помилковим твердження позивача про те, що він має право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги до Дня Незалежності за 2023 рік за аналогією допомоги до 5-го травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з тих підстав, що це різний вид допомоги, з огляду на зміни в законодавстві.

Суд зазначає, що викладені аргументи позивача щодо застосування правової позиції Судової палати Верховного Суду у справі № 560/8064/22 втратили актуальність у зв`язку зі зміною законодавства, яке регулює розмір і процедуру даної виплати.

Отже, підстави для виплати позивачу в 2023 році щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України з врахуванням норм Закону № 3551-XII в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"» від 25.12.1998 № 367-XIV, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, відсутні.

Відтак, позовні вимоги у відповідній частині задоволенню не підлягають.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позовну заяву належить задовольнити частково.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У позовній заяві позивачем було заявлено дві вимоги немайнового характеру.

За позовну вимогу, яка стосується виплати в неналежному розмірі щорічної разової грошової допомоги до Дня незалежності України позивач був звільнений від сплати судового збору в силу приписів пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Разом з тим, за позовну вимогу, яка стосується неналежного та несвоєчасного розгляду відповідачем звернення позивача від 27.06.2023, останньому належало сплатити судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Ухвалою суду від 12.01.2024 позивачу відстрочено сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі.

Суд зауважує, що згідно з частинами першою та другою статті 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Частину позовних вимог, щодо яких позивачу належало сплатити судовий збір, суд задовольняє в повному обсязі.

На момент ухвалення судового рішення позивачем не сплачено судовий збір, а тому суд вирішує питання щодо стягнення суми судового збору до бюджету пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо несвоєчасного надання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 27.06.2023, поданої у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо ненадання повної інформації, запитуваної у пункті 1 заяви ОСОБА_1 від 27.06.2023, поданої у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.06.2023 та надати повну інформацію, запитувану у пункті 1 заяви, у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути до спеціального фонду Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн, 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 08 жовтня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Ольга ПОЛІЩУК