Справа № 440/11218/24
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

10 жовтня 2024 року м. ПолтаваСправа №440/11218/24

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Шевяков І.С., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якій просив:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо визначення з 24.02.2022 по 21.06.2024 розмірів мого посадового окладу, окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати, а військову частину НОМЕР_1 , як юридичну особу на фінансовому забезпеченні якої перебуває на даний час військова частина НОМЕР_2 , виплатити перераховане грошове забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2024 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за роки, грошової компенсації за невикористані основні та додаткової відпустки ( в тому числі як учаснику бойових дій за 2022-2024 роки), без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня відповідного року за період з 24.02.2022 по 21.06.2024, одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №460 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" за 27 (двадцять сім) місяців (з 24.02.2022 по 21.06.2024), визначивши розміри мого посадового окладу, окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 01.01.2022, 01.01.2023 та 01.01.2024 відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням всіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та раніше проведених виплат.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду:

1) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом з доказами поважності причин пропуску строку;

2) відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету щодо кожного учасника справи.

03.10.2024 до суду від позивача надійшло клопотання, в якому ОСОБА_1 повідомив суд про відсутність факту пропуску строку звернення до суду з позовом та, як наслідок, відсутність обов`язку додавання до позову заяви про поновлення строку та доказів поважності причин його пропуску.

Надаючи правову оцінку поданому клопотанню, суд зазначає таке.

У своєму позові позивач оскаржує дії Військової частини НОМЕР_3 щодо нарахування ОСОБА_1 у період з 24.02.2022 по 21.06.2024 грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня відповідного року.

При цьому про розмір свого грошового забезпечення та відповідно про розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який був застосований відповідачем для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, позивач повинен був дізнатися після отримання грошового забезпечення за відповідний місяць спірного періоду, зокрема: за липень 2022 року - 01 серпня 2022 року, за серпень 2022 року - 01 вересня 2022 року, за вересень 2022 року - 01 жовтня 2022 року, за жовтень 2022 року - 01 листопада 2022 року, за листопад 2022 року - 01 грудня 2022 року за січень 2023 року - 01 лютого 2023 року; за лютий 2023 року - 01 березня 2023 року; за березень 2023 року - 01 квітня 2023 року, за квітень 2023 року - 01 травня 2023 року, за травень 2023 року - 01 червня 2023 року, за липень 2023 року - 01 серпня 2023 року, за серпень 2023 року - 01 вересня 2023 року, за вересень 2023 року - 01 жовтня 2023 року, за жовтень 2023 року - 01 листопада 2023 року, за листопад 2023 року - 01 грудня 2023 року, за січень 2024 року - 01 лютого 2024 року; за лютий 2024 року - 01 березня 2024 року; за березень 2024 року - 01 квітня 2024 року, за квітень 2024 року - 01 травня 2024 року, за травень 2024 року - 01 червня 2024 року.

Саме тому, в мотивувальній частині ухвали про залишення позовної заяви без руху суд акцентував увагу позивача на тому, що "...до позовних вимог щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 31.05.2024, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в період з 19.07.2022 по 31.05.2024 слід застосовувати тримісячний строк звернення, визначений частиною другою статті 233 КЗпП України у редакції Закону №2352-IX.

Отже, позивачем пропущено трьохмісячний строк звернення до адміністративного суду з даним позовом в частині позовних вимог про зобов`язання нарахувати і виплатити грошове забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення за період з 19.07.2022 по 31.05.2024, встановлений законом.".

Позивач помилково стверджує про те, що суд визначив моментом початку строку звернення до суду з позовом 31.05.2024. Це твердження не відповідає дійсності, оскільки в ухвалі суд чітко вказав на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом в частині позовних вимог, які стосуються періоду нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 починаючи й по 31.05.2024 включно.

Грошове забезпечення за 21 день червня 2024 року, компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпустки, одноразову допомогу при звільненні ОСОБА_1 отримав після звільнення 21.06.2024, а з позовом до суду звернувся 20.09.2024, тобто в межах тримісячного строку. Тому в частині цих виплат, нарахованих в червні 2024 року, суд не зазначав про необхідність подання клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом.

Позивач помилково ототожнює дату свого звільнення (21.06.2024) з датою, коли він дізнався про нарахування грошового забезпечення у період з 19 липня 2022 року по 31 травня 2024 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня відповідного року, оскільки грошове забезпечення у період з 19 липня 2022 року по 31 травня 2024 року ОСОБА_1 отримував щомісяця, а не під час звільнення.

Саме тому судом було запропоновано позивачу усунути недоліки шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом.

Відповідно до статті 122 КАС України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З наведених положень статті 122 КАС України слідує, що такі не містять норм, які б урегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення, суддівської винагороди).

Разом з тим, такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, адже зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2023 року у справі №280/6779/22.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)..

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22, від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 20.09.2024, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом, в частині позовних вимог про нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 31.05.2024, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в період з 19.07.2022 по 31.05.2024.

Позивач у поданому "Клопотанні на виконання вимог ухвали" не клопотав перед судом про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом в частині позовних вимог про нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 31.05.2024, натомість висловив свою незгоду із застосуванням судом строку, встановленого статтею 233 КЗпП України, та наполягав на тому, що строк звернення з позовом не пропущено. Власне клопотання про поновлення строку позивач так і не заявив.

Таким чином, за відсутності клопотання про поновлення строку, суд не вбачає можливості для поновлення строку звернення до суду з даним позовом і не має підстав вважати, що недоліки, у зв`язку з якими позовна заява була залишена без руху, усунуті в повному обсязі.

Згідно із пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною другою статті 123 КАС України, передбачено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом першим частини четвертої 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву належить повернути позивачу.

Керуючись статтями 47, 122, 123, 160, 161, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - повернути позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.С. Шевяков