Справа № 148/2190/24
Суддя: Дамчук О. О.
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 148/2190/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Дамчук О.О.,

за участю секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом адвоката Ткаченко Тамари Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулася з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №24/1901 від 09.08.2024. В обґрунтування позову вказує, що позивач ОСОБА_1 , будучи знятим з військового обліку у 2006 році, починаючи з кінця травня 2024 року неодноразово за власною ініціативою звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою уточнення своїх військово-облікових даних. На що йому повідомлялось про здійснення цих дій у разі виклику за повісткою, першу з яких виписали лише на прохання позивача на 10 липня 2024 року (в подальшому вручалось ще декілька). Окрім того позивач має право на відстрочку від мобілізації, так як на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей. Однак, як йому пояснили у РТЦК та СП, що для оформлення відстрочки потрібно мати військово-обліковий документ, який в свою чергу, може бути видано після проходження BЛK. На цих підставах позивачеві було видано повістку на проходження медичного огляду, який він проходив з 24 по 26 липня 2024 року.

Коли позивач в черговий раз прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 29 липня 2024 року, щоб повідомити про проходження BЛK, відносно нього кухарем ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим солдатом ОСОБА_2 було складе протокол №Т/24/1090 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

В подальшому, засобами поштового зв`язку на адресу позивача було направлено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності №24/1901 від 09.08.2024 року, яку було винесено начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 про накладення на громадянина ОСОБА_1 штрафу у сумі 17000 грн.

Постанову мотивовано наступним: «29 липня 2024 року у приміщені ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено, що військовозобов`язаний громадян України ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних, не має військово-облікового документу та військово-облікової спеціальності, чим допустив порушення правил військового обліку, а саме: абз. 2 пп.1 п.1 Додатку 2 (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних резервістів) до Порядку організації та ведення військового обліку призовник військовозобов`язаних та резервістів затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року, де зазначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстровані місцем проживання у відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки». Вважає, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 не маючи у своєму розпорядженні жодних доказів, не правильно оцінив обстановку та прийняв незаконне рішення, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону та не підтверджує наявність адміністративного правопорушення, тому просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

В судове засідання сторони не викликалися, у зв`язку з чим у відповідності з ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

Відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 подано відзив на позовну заяву, згідно якого вважають, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими. У відзиві вказують, що «29» липня 2024 року, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , було встановлено, що військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується заявою про взяття на військовий облік ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, з метою притягнення до відповідальності, кухарем відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшим солдатом ОСОБА_2 , було складено відносно ОСОБА_1 протокол № Т/24/1090 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП.

ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а також про свої права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, про що поставив свій підпис у протоколі №Т/24/1090. Окрім цього, ОСОБА_1 отримав копію зазначеного протоколу, що також підтверджується його підписом.

ОСОБА_1 у зазначену дату, час та місце прибув на розгляд справи, проте у зв`язку зі службовою необхідністю ІНФОРМАЦІЯ_3 переніс розгляд справи на 09.08.2024 року. Факт належного повідомлення про перенесення розгляду справи підтверджується розпискою ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи.

09 серпня 2024 року ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 та пояснив, що був знятий з військового обліку в 2006 році, в підтвердження чого надав обліково- послужну картку до військового квитку серії НОМЕР_1 . Окрім цього, ОСОБА_1 повідомив, що являється внутрішньо-переміщеною особою, на підтвердження чого надав довідку від 12.04.2021 року №522- «Про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» (Додаток 5).

09 серпня 2024 року, повно та всебічно дослідивши матеріали справи №Т/24/1090 від 29.07.2024 року, з`ясувавши всі фактичні обставини та об`єктивно надавши оцінку доказам, відповідно до постанови №24/1901 Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було прийнято рішення накласти на громадянина ОСОБА_1 штраф у розмірі 17 000, 00 грн з огляду на наступне.

Військовозобов`язані громадяни України, у разі зміни місця проживання, повинні особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибути до відповідного Р( ІНФОРМАЦІЯ_4 для взяття на військовий облік.

Відповідно довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, яку ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи №Т/24/1090 від 29.07.2024 року, ОСОБА_1 був взятий на облік внутрішньо-переміщеної особи 12.04.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, ОСОБА_1 повинен був звернутись до відповідного Р( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який організовує та веде військовий облік на території ВІДПОВІДНОЇ адміністративно-територіальної одиниці з метою взяття на військовий облік оформлення військово-облікового документу, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не звернувшись до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою взяття на військовий облік військовозобов`язаних за новим місцем проживання, ОСОБА_1 порушив правила військового обліку. Окрім цього, своєю бездіяльністю, ОСОБА_1 постійно перебував у стані протиправної поведінки, оскільки з 2006 року (за словами ОСОБА_1 ) він не перебував на військовому обліку.

Зі слів ОСОБА_1 , він був знятий з військового обліку в 2006 році. В підтвердження цьому, ОСОБА_1 додає копію обліково-послужної картки до військового квитку серії НОМЕР_1 . Проте, обліково-послужна картка не може вважатись самостійним документом, оскільки це лише додаток до військово квитка.

Обліково-послужна картка призначена для організації персонального обліку та вивчення військовослужбовців строкової військової служби як у мирний час, так і в особливий період. У період проходження військовослужбовцями строкової військової служби їхні обліково-послужні картки зберігаються у штабах військових частин. Обліково-послужні картки осіб, які перебувають у запасі Збройних Сил, знаходяться на руках у військовозобов`язаних, які прикріплені до внутрішньої сторони обкладинки документа, що посвідчують особу військовослужбовця. До кожної обліково-послужної картки під час її складання заносять серію та номер документа, що посвідчує особу власника обліково-послужної картки.

Отже, на момент складання протоколу №Т/24/1090, ОСОБА_1 , не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних за зареєстрованим місцем проживання, не мав військо-облікового документу та військово-облікової спеціальності.

Взяття військовозобов`язаних громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних та видача військово-облікових документів відбувається на підставі відповідної заяви. Поруч з цим, Позивач не надає жодних підтверджень звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою взяття на військовий облік та видачою військово-облікового документу.

ОСОБА_1 не внесений до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - ЄДРПВР), оскільки ОСОБА_1 на військовому обліку не перебуває, відповідно, отримати відомості про його належність до військового обліку з використання ЄДРПВР неможливо, як і неможливо звірити облікові дані його військово-облікового документу з даними ЄДРПВР, оскільки у ОСОБА_1 військово-обліковий документ відсутній. Вказане підтверджується витягом з ЄДРПВР. Просив відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Суд повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 09.08.2024 року, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 винесена постанова № 24/1901, згідно якої 29 липня 2024 року у приміщені ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено, що військовозобов`язаний громадян України ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних, не має військово-облікового документу та військово-облікової спеціальності, чим допустив порушення правил військового обліку, а саме: абз. 2 пп.1 п.1 Додатку 2 (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних резервістів) до Порядку організації та ведення військового обліку призовник військовозобов`язаних та резервістів затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року, де зазначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстровані місцем проживання у відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки».

З метою притягнення до адміністративної відповідальності, 29.07.2024 року кухарем відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшим солдатом ОСОБА_2 , було складено відносно ОСОБА_1 протокол № Т/24/1090 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП.

Позивача було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Вважаючи, що його було протиправно притягнуто до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженим постановами Кабінету Міністрів України №921 від 07.12.2016 року та від 30.12.2022 року № 1487.

За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами ч.1 ст.210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Частиною 3 статті 210 КУпАП (в редакції чинній на момент складення оскаржуваної постанови) передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст.235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст.235 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст.210 КУпАП, віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, від імені яких розглядати справи мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Стаття 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

У своєму рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Окрім того, Конституційний суд України в рішенні від 29.06.2010 № 17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Суддів звертає увагу, що згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Таким чином, для правильного вирішення даної справи необхідно встановити, які норми закону врегулювали відповідальність за порушення військового обліку на момент вчинення правопорушення, а не його виявлення, як помилково зазначає начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, адміністративне стягнення було накладено на позивача фактично по епізоду порушення правил військового обліку, а саме відповідно довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, яка долучена до матеріалів справи №Т/24/1090 від 29.07.2024 року, ОСОБА_1 був взятий на облік внутрішньо-переміщеної особи 12.04.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином ОСОБА_1 повинен був на протязі семи діб звернутись до відповідного Р( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який організовує та веде військовий облік на території ВІДПОВІДНОЇ адміністративно-територіальної одиниці з метою взяття на військовий облік оформлення військово-облікового документу, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не звернувшись до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою взяття на військовий облік військовозобов`язаних за новим місцем проживання, ОСОБА_1 порушив правила військового обліку.

До набрання чинності Законом України від 09 травня 2024 року № 3696-IX «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», стаття 38 КУпАП, що регулює строки накладення адміністративного стягнення, не встановлювала особливий порядок обчислення строків для правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу.

Це питання було врегульоване у частині першій статті 38 КУпАП, яка встановлює, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Зі змісту статті 38 КУпАП у редакції станом на липень 2022 року та квітень 2024 року вбачається, що початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень.

Вказане дає підстави для висновку, що для цілей встановлення строку накладення адміністративного стягнення на квітень 2021 року є дата вчинення адміністративного правопорушення. У цій справі відсутні підстави для висновку, що правопорушення, яке інкримінується позивачу, мало триваючий характер, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 17.07.2019 року в справі №601/952/16.

Суд наголошує, що на момент вчинення вказаного порушення військового обліку статтею 210 КУпАП було передбачено притягнення до адміністративної відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку (ч.1, розмір штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), а також повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період (ч.2, розмір штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

19.05.2024 року набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, якою передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період (розмір штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян)

Отже, до 19.05.2024 норми ч.3 ст. 210 КУпАП, за якою позивача притягнули до адміністративної відповідальності, не існувало. В подальшому, було значно посилено адміністративну відповідальність за порушення правил військового обліку в особливий період, а саме встановлений розмір санкції у вигляді штрафу в розмірі 650-1700 грн. збільшився до 17000-25000 грн.

Таким чином, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у серпні 2024 року, відповідачем фактично застосовано норму закону, яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на приписи ст. 58 Конституції України та ст. 8 КУпАП.

При цьому, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Повноваження щодо кваліфікації адміністративного правопорушення та визначення розміру штрафу, є дискреційним повноваженням органу (посадової особи) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може перебирати на себе вказані повноваження, оскільки суд контролює виключно дотримання норм чинного законодавства. Таким чином, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню в повному обсязі, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Крім цього суд також зауважує, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів правомірності складання саме кухарем ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим солдатом ОСОБА_2 протоколу №Т/24/1090 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, оскільки згідно Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства Оборони України від 01.01.2024 року за № 3, Уповноважені посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення (додаток 1) (далі - протокол), передбачені статтями 210, 210-1, 211 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), визначаються наказами керівників відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Наказу керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 про уповноваження саме кухара ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого солдата ОСОБА_2 на складання протоколів про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210 КУпАП, суду не надано.

Також суд критично відноситься до посилання начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 у відзиві з приводу того, що ОСОБА_1 не мав військо-облікового документу та військово-облікової спеціальності, оскільки з дослідженого у судовому засіданні копії обліково-послужної картки до військового квитку серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Первом ОМВК Луганської області, який і повинен був видати ОСОБА_1 військо-обліковий документ, оскільки обліково-послужна картка це лише додаток до військово квитка, але з невідомої причини не видав.

Відповідно до вимог ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін а позовну заяву без задоволення, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення у межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене вище у своїй сукупності, суд дійшов висновку про те, що оскаржувану постанову винесено з порушенням чинного законодавства та недотриманням процедури здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування відповідної постанови.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року (справа № 543/775/17), у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення. З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, що під час подання адміністративного позову до суду першої інстанції, сплаті підлягав судовий збір у розмірі 605,60 грн.. Таким чином, з урахуванням задоволення позовних вимог, загальний розмір судових витрат у вигляді судового збору, що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі складає 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, статтями 247, 268, 279 , 280, 293 КУпАП, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву адвоката Ткаченко Тамари Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №24/1901 від 09.08.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП .

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), сплачений ним судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Суддя О.О. Дамчук