Справа № 302/281/24
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/281/24
Провадження №2-а/302/15/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2024 року смт. Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В,, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області (адреса місцезнаходження: смт.Міжгір`я, вул.Воз`єднання, 1 Хустського району Закарпатської області), Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (, адреса місцезнаходження: м.Ужгород, вул.Ференца Ракоці, 13 Закарпатської області), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення -

В С Т А Н О В И В :

05.03.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до Відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. У пред`явленому позові ОСОБА_1 просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1515801 від 24.02.2024 року, винесену поліцейським ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу та просить закрити провадження у цій справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати у виді судового збору у розмірі 605,60 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що 24 лютого 2024 року поліцейським СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області відносно нього була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1515801, якою на нього накладено адміністративне стягнення за ч.5 ст.121 КУпАП у виді штрафу в сумі 510 грн.

В оскаржуваній постанові поліцейським зазначається те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_2 (натомість він зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 ), 24.02.2024 року о 19-55 год. в смт.Міжгір`я вул. Шевченка, керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, та не пред`явив посвідчення водія для вилучення, чим порушив п.2.3.в. Правил дорожнього руху порушення правил користування ременями безпеки.

Позивач вказує, що дану постанову йому вручено на місці не було і не було надіслано поштою протягом трьох днів, натомість видано на руки 24 лютого 2024 року тільки квитанцію про сплату штрафу у вигляді відривного талону до постанови.

Вину у вчиненні інкримінованого правопорушення позивач ОСОБА_1 не визнає у повному обсязі і вважає вказану постанову про накладення на нього адміністративного стягнення протиправною та такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на такі обґрунтування.

Позивач вказує, що 24.02.2024 року у робочих питаннях (допомагав ОСОБА_2 , який здійснює підприємницьку діяльність по наданню ритуальних послуг) він рухався на автомобілі Mеrcedes-Benz Vito держномер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , по вул.Шевченка в смт.Міжгір`ї в напрямку села Сойми, а саме їхав за працівницею місцевого моргу для здійснення нею своїх обов`язків щодо трупа померлого ОСОБА_4 ) та під час руху побачив, що йому назустріч їде поліцейська патрульна машина. Порівнявшись з ним, на службовому автомобілі поліції різко включили проблискові маячки та здійснили розворот на смугу, по якій рухався він та таким чином змусили його припинити рух. Патрульні припаркувалися позаду керованого ним автомобіля. Невдовзі приїхала інша патрульна машина, яка припаркувалася переді ним та таким чином патрульні заблокували його автомобіль з обох сторін. Поліцейський підійшов до його автомобіля і, не представившись, запитав: «Чому не пристібаєтесь, а пристібаєтесь, коли вас зупиняють». Питання поліцейського вважав неконкретним, адресованим великому колу людей. Та він відповів поліцейському, що це неправда, бо під час усього руху він був пристебнутий. При цьому, позивач вказує, що бачити чи пристебнутий він був чи ні, поліцейські не мали можливості з об`єктивних причин, оскільки подія мала місце у темну пору доби, 24.02.2024 року близько восьмої години вечора. Та незважаючи на те, що він був пристебнутий і заперечував інкриміноване правопорушення, йому наказали пред`явити документи, на що він пред`явив всі документи через застосунок «Дія». Потім поліцейські почали казати, що чують з автомобіля запах спирту. На що він відповів, що це ритуальна машина, тому може бути відчутний запах формальдегіду, але поліцейські наголошували, щоб він пройшов огляд на стан сп`яніння. З іншої патрульної машини йому надали прилад «Драгер», за допомогою якого він пройшов тест на стан сп`яніння. Після спілкування з патрульними, 24.02.2024 року на нього було складено о 19 год. 40 хв. протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (з результатом тесту 0,28 проміле) та о 19 год. 55 хв. винесено постанову за ч.5 ст.121 КУпАП.

Позивач у позові зазначає, що о 19:55 год 24.02.2024 року він був пристебнутий ременем безпеки. Доказів правопорушення за ч.5 ст.121 КУпАП поліцейськими не надано, оскільки він не порушував ПДР у цій частині.

Також позивач вважає, що поліцейський розглянув справу та притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП безпідставно, не врахувавши його заперечення, не роз`яснивши його права і обов`язки, та до постанови не додано жодних доказів того, що він не був пристебнутий ременем безпеки.

Позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП. На його думку, оскаржувана постанова складена інспектором ВП № 2 Хустьського РУП безпідставно, а тому вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1515801 від 24.02.2024 року, винесену поліцейським ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу та просить закрити провадження у цій справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутністю події та складу вказаного адміністративного правопорушення. Також позивач ОСОБА_1 просить стягнути на свою користь судовий збір в сумі 605,60 грн. (а.с.1-7).

Ухвалою суду від 07.03.2024 року відкрито провадження у адміністративній справі № 302/281/24 за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін. Витребувано від відповідачів матеріали справи про адміністративне правопорушення за оскаржуваною постановою серії ЕНА № 1515801 відносно ОСОБА_1 (а.с.15-16).

22.03.2023 року відповідачем ГУНП у Закарпатській області в особі уповноваженого представника Олексій В.В. подано до суду відзив на позовну заяву, та в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 відповідач не визнає у повному обсязі, вказуючи про те, 24.02.2024 року о 19 год 58 хв водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3.В ПДР, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 5 ст.121 КУпАП. Постановою серії ЕНА № 1515801 від 24.03.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень. Отже, інспектором ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 було виявлено правопорушення, вчинене позивачем, внаслідок чого було складено постанову серії ЕНА №1515801 від 24.02.2024 та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП. При цьому зазначає, що оскаржувана постанова була складена відповідачем відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 року № 1395, та посилання позивача на порушення ГУНП в Закарпатській області законодавства в даному випадку є безпідставними, необґрунтованими, а позовні вимоги не підлягають задоволенню. В задоволенні позову ОСОБА_1 просять відмовити за наведеними у відзиві підставами та обґрунтуваннями (а.с.19-22).

05.04.2024 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив, в якій позивач зазначає про те, що поданий відповідачем ГУНП в Закарпатській області відзив в цілому ґрунтується на тому, що ГУНП наводить перелік нормативно-правових актів (ЗУ «Про Національну поліцію», ЗУ «Про дорожній рух», ПДР України, КУпАП, Наказ МВС від 07.11.2015 №1395), які регламентують завдання, права та обов`язки працівників Національної поліції у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, та які передбачають відповідальність за порушення ПДР України, зокрема п.2.3.в. ПДР порушення правил користування ременями безпеки. Таким чином ГУНП в Закарпатської області презюмує правомірність дій інспектора ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 . У відзиві відповідач, окрім норм права, не посилається і не додає жодного доказу (відеозапису з бодікамери патрульного), який би підтверджував винуватість позивача у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП. Тому просить відхилити доводи, викладені у відзиві відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 21.03.2024 року №302/106/11-2024 як такі, що не ґрунтуються на належних і допустимих доказах та задовольнити у повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 у справі № 302/281/24 (а.с.31-32).

16.04.2024 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду письмове клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме диску з відеофайлом запису подій 24.02.2024 року (а.с.34-35).

Повно та всебічно вивчивши матеріали адміністративної справи № 302/281/24, надані позивачем докази, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, а також доводи та обґрунтування, наведені відповідачем у відзиві проти позову, та враховуючи всі обставини у даній справі, проаналізувавши докази, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами адміністративної справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, з наступним підстав.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, вчинених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП) ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до приписів ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Зі змісту оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1515801, винесеної 24.02.2024 року інспектором ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Цьопа В.В., вбачається, що 24.02.2024 року о 19:55:32 год. по вул.Шевченка в смт.Міжгір`я водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mеrcedes-Benz Vito» держномер НОМЕР_2 з обладнаним засобами пасивної безпеки та під час керування був непристебнутий ремнем безпеки та не пред`явив посвідчення водія для вилучення, чим порушив п.2.3.в ПДР порушення правил користування ременями безпеки.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. та копія цієї оскаржуваної постанови є в матеріалах справи (а.с.12, 25).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху).

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.2.3 «в» Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до приписів ч.5 ст.121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно дефініції, наведеної у статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.222 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст.121 цього Кодексу розглядають органи Національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (абз.2 ч.1 ст.222 КУпАП).

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

Питання щодо використання нагрудних відеокамер прямо регулюється "Інструкцією про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них", затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 100 від 03.02.2016 року.

Так, відповідно до п.3.1 наведеної Інструкції, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції здійснюється на підставі статті 40 Закону України "Про Національну поліцію".

Пунктом 3.3 вказаної Інструкції передбачено, що нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись в режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно - при оформленні дорожньо-транспортної пригоди, - при перевірці документів, - при арешті або затриманні особи, - при поверхневому огляді, - при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї, - при наданні допомоги особам, - у випадках, коли усвідомлення особою факту відео фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Пунктом 3.5 Інструкції встановлено, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинне бути записане безперервно.

Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто, вказані норми свідчать про те, що саме на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень, покладається обов`язок доказування в адміністративних справах.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що вина особи повинна доводитись певними доказами.

Позивач ОСОБА_1 заперечує факт порушення ним вимог Правил дорожнього руху.

Однак, для спростування доводів позову і підтвердження вини позивача ОСОБА_1 , відповідачами жодних доказів суду не надано.

Отже, на обґрунтування правомірності оскаржуваної постанови, відповідачами не було надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу. Поданий відповідачем відзив на позов містить лише перелік нормативно-правових актів, які регламентують завдання, права та обов`язки працівників Національної поліції у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, та які передбачають відповідальність за порушення ПДР України, зокрема п.2.3.в. ПДР порушення правил користування ременями безпеки. Та у відзиві, окрім норм права, відповідач не посилається і не додає жодного доказу, який би підтверджував винуватість позивача ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.

Разом з тим, на підтвердження заявлених позовних вимог та в обґрунтування позову ОСОБА_1 долучено диск DVD-R, який містить один відеофайл № 2024_0224_191909_0000000_000000_0027, на якому зафіксовано події за участю ОСОБА_1 , в ході яких останній, перебуваючи в салоні транспортного засобу на сидінні водія, будучи пристебнутим паском безпеки, спілкується з працівником поліції, та на вимогу останнього ОСОБА_1 пред`являє документи на право керування транспортним засобом відповідної категорії, зокрема посвідчення водія.

При цьому, суд наголошує, що на вказаному відеозаписі не зафіксовано сам факт керування позивачем транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки.

Отже, стороною відповідача не долучено відеофіксації, яка б вказувала на беззаперечну вину позивача ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Таким чином, відеоінформація, яка відображена на вказаному відеозапису жодним чином не доводить факту порушення позивачем ОСОБА_1 вимог п.2.3.в. Правил дорожнього руху та відповідно, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП України.

Інших доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, відповідач суду не надав.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу вимог ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом постанови від 08.07.2020 року у справі 463/1352/16-а Верховний Суд також звертає увагу на те, що в силу принципу презумції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У відповідності до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За нормою ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282).

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 року (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Крім того, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд зауважив, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17, від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16, від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, ст.62 Конституції України, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться в постанові про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1515801 від 24.02.2024 року, у зв`язку з тим, що сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачами не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували твердження позивача ОСОБА_1 про те, що Правил дорожнього руху він не порушував, та доводили б факт вчинення позивачем вказаного у спірній постанові правопорушення.

Сама лише постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а лише рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення.

Оскільки належних та допустимих доказів правомірності дій суб`єктом владних повноважень не надано, суд дійшов до висновку щодо протиправності винесеної постанови.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП є недоведеним, оскільки відповідачамим не надано суду жодних доказів на підтвердження вказаних у оскаржуваній постанові обставин, а тому постанова серії ЕНА № 1515801 від 24.02.2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 510,00 грн. підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу вищевказаного правопорушення.

Разом з тим, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправною постанови, винесеної інспектором ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Цьопа В.В. задоволенню не підлягає, оскільки згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом цієї норми, предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, встановлені законом умови їх реалізації. Юридичне значення в межах спірних правовідносин для позивача має постанова серії ЕНА № 1515801 від 24.02.2024, згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, а не дії поліцейського щодо її складання.

Крім того, такий спосіб захисту не віднесений до вичерпного переліку спеціальних способів захисту в подібних категоріях справ, який наведено в частині 3 статті 286 КАС України. Достатнім та ефективним способом захисту прав позивача в даному випадку є скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню та суд приходить до висновку про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1515801 від 24.02.2024 року, винесеної інспектором ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Цьопа В.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень та закриттю провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст.ст.2,5,9,77,241-246,286 КАС України, ст.ст.9, 121, 126, 245, 251, 252, 255, 256, 280, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1515801 від 24.02.2024 року, винесену інспектором ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Міжгірський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справ апеляційним судом.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО