Справа № 280/8335/24
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року Справа № 280/8335/24 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності за 2024 рік у розмірі восьми мінімальних пенсії за віком, як особі з інвалідністю внаслідок війни на підставі ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

стягнути з відповідача на користь позивача, як законного представника малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невиплачену суму щорічної допомоги до Дня Незалежності за 2024 рік у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком, що дорівнює 32000,00 грн.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що вона є законним представником матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_2 , 28.08.2019, який має статус дитини інваліда, отриманий внаслідок війни. Позивач зазначає, що вона у встановленому порядку звернулася до відповідача з заявою про призначення та виплату щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України, відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач зазначає, що нею було надано усі документи, що підтверджують наявність у дитини статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, проте позивачем було безпідставно відмовлено позивачу у нарахуванні та виплаті разової грошової допомоги до Дня Незалежності України. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що на сьогодні у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області відсутня інформація, що підтверджує статус ОСОБА_2 , установлений відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», відповідно відсутні правові підстави для нарахування разової грошової виплати до Дня Незалежності України. З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до територіального органу ПФУ з заявою про виплату щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України, в якій просила призначити її сину ОСОБА_2 , 28.08.2019, який має статус дитини-інваліда, отриманий внаслідок війни, на підставі ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виплату щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України.

Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 21.08.2024 у задоволенні заяви позивача відмовлено з посиланням на те, що на сьогодні відсутня інформація, що підтверджує статус ОСОБА_2 , установлений відповідно до Законів «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», відповідно відсутні правові підстави для нарахування разової грошової виплати до Дня Незалежності України.

Позивач, вважаючи відмову у виплаті разової грошової виплати до Дня Незалежності України протиправною, звернулася до суду з даним позовом.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Суд зазначає, що Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни визначає та створення належних умов для їх життєзабезпечення забезпечує (далі - Закон №3551-XII).

Відповідно до статті 13 Закону №3551-XII, щороку до Дня Незалежності України особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

02.04.2024 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №369 «Про встановлення розмірів разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», у 2024 році», якою установлено, що разова грошова виплата до Дня Незалежності України виплачується до 24 серпня 2024 р. у таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаних особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 3100 гривень; II групи - 2900 гривень; III групи - 2700 гривень.

Так, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказувала на те, що її син має статус особи з інвалідністю внаслідок війни, а відповідно має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Статтею 4 Закону №3551-XII визначено, що до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно частини 1 статті 7 Закону №3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону №3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок воєнних дій громадянської та Другої світової воєн або стали особами з інвалідністю із зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки.

Суд зазначає, що ГУ ПФУ в Запорізькій області наділене повноваженнями щодо виплати особам, яким у встановленому порядку надано статус особи з інвалідністю внаслідок війни, щорічної грошової допомоги.

При цьому, ГУ ПФУ в Запорізькій області не наділене повноваженнями встановлювати статус особи з інвалідністю внаслідок війни.

Відповідно до статті 18 Закону №3551-XII, ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, що встановлює правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни.

Відповідно до пункту 2 Положення №302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Електронне посвідчення ветерана (далі - е-посвідчення ветерана) - посвідчення ветерана у формі електронного відображення інформації, що містить відомості про видане особі «Посвідчення учасника бойових дій», «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни», «Посвідчення члена сім`ї загиблого» або «Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України» разом з унікальним електронним ідентифікатором (QR-кодом, штрих-кодом, цифровим кодом), який забезпечує перехід за посиланням на відповідний підтвердний запис в електронних ресурсах Єдиного державного реєстру ветеранів війни, яке формується у разі виявлення бажання запитувача, підтверджує його статус; невід`ємною частиною е-посвідчення ветерана є відцифрований образ обличчя, що міститься в Єдиному державному реєстрі ветеранів війни або відображається в е-паспорті/е-паспорті для виїзду за кордон, за згодою особи.

Особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» та нагрудний знак «Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни».

Отже, відповідно до зазначених норм права, саме посвідчення, видане компетентним органом, є документом, що підтверджує статус, зокрема особи з інвалідністю внаслідок війни.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 у встановленому законодавством порядку був визнаний особою з інвалідністю внаслідок війни, відповідне посвідчення в матеріалах справи відсутнє та не надавалось відповідачу під час звернення.

При цьому, суд погоджується з твердженням представника позивача про те, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» підставою для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є (але не виключно): довідка медико-соціальної експертної комісії про групи та причину інвалідності.

Проте, позивач не зверталася до відповідача з питання надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни її дитині, а відповідач такими повноваженнями не наділений взагалі.

Також, суд звертає увагу на таке.

Позивачем на обґрунтування заявлених позовних вимог до позовної заяви надано медичний висновок №367 про дитину (підлітка) інваліда віком до 18 років, відповідно до якого у ОСОБА_2 встановлено захворювання, відповідно до Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 19-3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, причинний зв`язок інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я, одержаними особами, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння з 24 лютого 2022 р. - на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, встановлюється на підставі рішення міжвідомчої комісії з питань встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно пункту 26 Положення про медико-соціальну експертизу, причинами інвалідності, серед іншого, є: поранення, контузії, каліцтва, захворювання:

одержані під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язані з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, що визнані такими згідно із законодавством, в районі воєнних дій на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час;

одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди;

одержані в районах бойових дій у період Другої світової війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період; від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 р., а з 1 грудня 2014 р. до 24 лютого 2022 р. - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, з 24 лютого 2022 р. - на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України; під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів, незалежно від часу їх виконання;

одержані у неповнолітньому віці внаслідок воєнних дій громадянських і Другої світової воєн та в повоєнний період;

пов`язані з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав;

пов`язані з виконанням службових обов`язків, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

одержані внаслідок політичних репресій;

пов`язані з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій;

одержані під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 р. по 21 лютого 2014 р. за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (у Революції Гідності);

поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержані під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх проведення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України…

Суд зазначає, що матеріали справи не містять документів виданих уповноваженими органами, які б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок того, що інвалідність ОСОБА_2 встановлена саме у зв`язку із захворюванням отриманим внаслідок бойових дій, а результати психологічного обстеження складені завідувачем кафедри психології Запорізького національного університету не є таким документом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було обґрунтовано та правомірно відмовлено позивачу у виплаті грошової допомоги до Дня Незалежності України, оскільки на момент прийняття рішення було відсутнє підтвердження наявності у ОСОБА_3 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова