Справа № 520/20835/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

09.10.2024 р. справа №520/20835/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Військової частин НОМЕР_1 (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги: 1) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 13.03.2022 по 30.07.2022, з 04.08.2022 по 19.08.2022, з 01.09.2022 по 05.09.2022, з 14.10.2022 по 18.03.2023, з 21.03.2023 по 31.03.2023, з 01.10.2023 по 15.10.2023, з 17.10.2023 по 31.12.2023; 2) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 01.12.2022 р. по 31.01.2023 р.; 3) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 70 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 13.03.2022 по 30.07.2022, з 04.08.2022 по 19.08.2022, з 01.09.2022 по 05.09.2022, з 14.10.2022 по 18.03.2023, з 21.03.2023 по 31.03.2023, з 01.10.2023 по 15.10.2023, з 17.10.2023 по 31.12.2023; 4) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 70 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 13.03.2022 по 30.07.2022, з 04.08.2022 по 19.08.2022, з 01.09.2022 по 05.09.2022, з 14.10.2022 по 18.03.2023, з 21.03.2023 по 31.03.2023, з 01.10.2023 по 15.10.2023, з 17.10.2023 по 31.12.2023.

Узагальнено доводи позову можуть бути сформульовані як вчинення суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності з приводу проведення повної оплати часу служби військовослужбовця у порядку п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за період 13.03.2022р.-31.12.2023р. із виплатою додаткової винагороди підвищеної до 100.000,00грн. за участь у бойових діях.

Позов подано до суду 25.07.2024р. через систему "Електронний суд" та ухвалою суду від 26.07.2024р. позов було залишено без руху у зв`язку із відсутністю юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду разом із доказами пропуску строку на звернення до суду з поважних причин відносно вимог про виплату грошового забезпечення за період 19.07.2022р.-31.12.2023р. Надано заявнику строк для усунення недоліків позову - 10 днів від дати отримання цієї ухвали.

Ухвалою суду від 07.08.2024р. викладені у заяві про поновлення строку від 02.08.2024р. доводи визнано недостатніми підставами для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними. Заяву про поновлення строку від 02.08.2024р. - залишено без задоволення. Продовжено позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 26.07.2024р., на 10 днів з моменту отримання даної ухвали та встановлено способом усунення недоліків - подання до суду юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду разом із доказами пропуску строку на звернення до суду з поважних причин.

Ухвалою суду від 15.08.2024р. вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2024р. та від 07.08.2024р. у справі №520/20835/24 - визнано невиконаними. Позов в частині вимог про: 1) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 19.07.2022 по 30.07.2022, з 04.08.2022 по 19.08.2022, з 01.09.2022 по 05.09.2022, з 14.10.2022 по 18.03.2023, з 21.03.2023 по 31.03.2023, з 01.10.2023 по 15.10.2023, з 17.10.2023 по 31.12.2023; 2) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 01.12.2022 р. по 31.01.2023 р.; 3) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 70 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 19.07.2022 по 30.07.2022, з 04.08.2022 по 19.08.2022, з 01.09.2022 по 05.09.2022, з 14.10.2022 по 18.03.2023, з 21.03.2023 по 31.03.2023, з 01.10.2023 по 15.10.2023, з 17.10.2023 по 31.12.2023; 4) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 70 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 19.07.2022 по 30.07.2022, з 04.08.2022 по 19.08.2022, з 01.09.2022 по 05.09.2022, з 14.10.2022 по 18.03.2023, з 21.03.2023 по 31.03.2023, з 01.10.2023 по 15.10.2023, з 17.10.2023 по 31.12.2023 - повернуто. Прийнято позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в частині про: 1) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 70 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 13.03.2022 по 18.07.2022; 4) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 70 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 13.03.2022 по 18.07.2022.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що заявник у спірний період дійсно проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , але додаткова винагорода у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. !68 у фіксованому розмірі - 30.000,00грн. та у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі виплачена у повному обсязі за усі календарні дні служби та особистої і безпосередньої участі у бойових діях.

Суд вважає, що до предмету доказування у даному спорі згідно з ч.2 ст.73 КАС України входять обставини: проходження заявником військової служби; фізичного знаходження заявника за місцем дислокації (тимчасового розташування знаходження підрозділу) конкретного військового підрозділу; функціональних обов`язків заявника та реально виконаної заявником роботи/завдань; виконання військовою частиною (підрозділом військової частини) завдань, окреслених у постанові КМУ від 28.02.2022р. №168 та деталізованих управлінськими рішеннями Міністра оборони України; специфіки ведення бойових дій виконання бойових завдань військовою частиною (підрозділом військової частини) в залежності від конкретного виду Збройних Сил України, конкретного роду військ Збройних Сил України, конкретного роду сил Збройних Сил України; функціонального призначення військової частини (підрозділу військової частини); знаходження особового складу військової частини (підрозділу військової частини) у визначених наказами (розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України районах ведення бойових (воєнних) дій; отримання військовою частиною (підрозділом військової частини) бойових наказів (розпоряджень); входження військової частині до складу угруповання, визначеного саме наказом (розпорядженням) Головнокомандувача Збройних Сил України (начальника генерального штабу Збройних Сил України); ведення військовою частиною (підрозділом військової частини) бойових дій або здійснення заходів із забезпечення умов для ведення бойових дій; особистої та безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях чи заходах із забезпечення ведення бойових дій; документального оформлення часу проходження заявником військової служби та фактів особистої і безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях чи заходах із забезпечення ведення бойових дій; наявності та змісту рапортів військової посадової особи (командира) про призначення додаткової допомоги у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі в частині прийнятно достатньої деталізації фактів особистої і безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях чи заходах із забезпечення ведення бойових дій; результатів розгляду цих рапортів; призначення, обчислення, нарахування, виплати військовослужбовцю додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі у розрізі кожного окремого календарного дня.

Оскільки оцінка цих обставин потребує наявності спеціальних знань у галузі військової справи в частині функціонування підрозділів Збройних Сил України та документів з приводу функціонування підрозділів Збройних Сил України, а першоджерел отримання обєктивних даних про ці відомості судом не знайдено, то суд вважає за можливе керуватись правовою позицією, сформульованою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, де указано, що: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

За матеріалами справи заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить до громадянства України, у період часу 13.03.2022р.-18.07.2022р. обіймав штатну військову посаду в організаційній структурі Військової частини НОМЕР_1 (солдат).

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2022р. №5 заявник з 13.03.2022р. був зарахований до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення на посаду водія 3 стрілецького взводу стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2022р. №102 заявник з 12.06.2022р. вибув у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) на підставі доповіді про поранення особового складу від 12.06.2022р.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2022р. №121 заявник з 01.07.2022р. прибув і приступив до виконання службових обов`язків з ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 на підставі виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1411.

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2022р. №122 заявник з 02.07.2022р. вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою на підставі рапорта солдата та довідки ТВЛК №62 від 30.06.2022р.

За викладеними у відзиві на позов твердженнями суб`єкта владних повноважень за період 13.03.2022р.-31.03.2022р. заявник отримав 18.387,10 грн (ДГВ до 30.000,00 грн) та 40.645,16 грн. (ДГВ до 100.000,00 грн) додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168, за період 01.04.2022р.-30.06.2022р. отримував по 100.000,00грн. додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 щомісяця, за період 01.07.2022р.-18.07.2022р. отримав 17.419,35 грн (ДГВ до 30.000,00 грн) та 40.645,16грн. (ДГВ до 100.000,00 грн) додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2024р. №1/39/382 заявник протягом періоду часу 13.03.2022р.-18.07.2022р. заявник проходив військову службу за призовом по мобілізації на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2024р. №1/39/383 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України заявник протягом періоду часу 13.03.2022р.-12.06.2022р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Харківській обл. Підстава: витяги із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 , бойове розпорядження командира Військової частини НОМЕР_3 від 12.03.2022 № 1/5дск, накази командира Військової частини НОМЕР_1 Про виплату додаткових винагород.

Стверджуючи про протиправність управлінських волевиявлень суб`єкта владних повноважень з приводу оплати часу військової служби 13.03.2022р.-18.07.2022р. не у повному обсязі за рахунок непроведення платежів з додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі, заявник ініціював даний спір.

Ключовими питаннями у вирішенні даного спору є: визначення умов набуття діючим військовослужбовцем права на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі у період часу 13.03.2022р.-18.07.2022р. та мінімально достатнього обсягу доказів у підтвердження такого права.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Суспільні відносини з приводу одержання військовослужбовцем органів системи Збройних Сил України винагороди за працю (службу) додатково до ст.43 Конституції України деталізовані приписами ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ), а також нормами постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (з 01.03.2018р.), Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260).

Так, згідно з ч.2 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За правилом ч.4 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. №64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28.02.2022р. №168, якою було первісно запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30.000,00грн. та до 100.000,00грн.

Так, у п.1 первісної редакції постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 Уряд України визначив, що умовами призначення додаткової винагороди у фіксованому розмірі 30.000,00грн. щомісячно є одночасна сукупність таких обставин як: 1) тривання/продовження дії правового режиму воєнного стану; 2) належність громадянина до окреслених у постанові КМУ від 28.02.2022р. №168 категорій осіб (зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України); 3) несення особою служби у правовому режимі воєнного стану; 4) видання командиром (начальником) наказу про призначення додаткової винагороди.

Також у п.1 первісної редакції постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 Уряд України визначив, що умовами призначення додаткової винагороди у розмірі понад 30.000,00грн. і до 100.000,00грн. є одночасна сукупність таких обставин як: 1) тривання/продовження дії правового режиму воєнного стану; 2) належність громадянина до окреслених у постанові КМУ від 28.02.2022р. №168 категорій осіб (зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України); 3) несення особою служби в правовому режимі воєнного стану; 4) видання командиром (начальником) наказу про призначення додаткової винагороди; 5) особиста та безпосередня участь особи або у бойових діях, або у заходах з національної безпеки, заходах з оборони, заходах з відсічі і стримуванні збройної агресії на території ведення бойових дій (далі за текстом - Заходи); 6) фізичне перебування особи у районах бойових дій чи районах забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони або районах забезпечення здійснення заходів з відсічі і стримуванні збройної агресії.

Отже, у цілях виплати підвищеної до 100.000,00грн. додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 усі військовослужбовці були розмежовані законодавцем на дві категорії, а саме: 1) військовослужбовці, які брали особисту та безпосередню участь у бойових діях; 2) військовослужбовці, які брали особисту та безпосередню участь у Заходах на території ведення бойових дій.

За одночасної відповідності усім переліченим кваліфікаційним умовам військовослужбовець набуває право на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях чи Заходах на території ведення бойових дій.

За змістом п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 додаткова винагорода у фіксованому розмірі є фактично платежем за специфічні умови проходження особою публічної (військової) служби (виконання громадянином обов`язків публічного службовця за відповідною штатною посадою під час дії правового режиму воєнного стану), а додаткова винагорода у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі є фактично платежем за особистий ризик, пов`язаний із безпосередньою участю громадянина України відповідної категорії у бойових діях або із безпосередньою участю у Заходах на території ведення бойових дій.

Пунктом 1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 01.04.2022р. №400 право на отримання додаткової винагороди до 100.000,00грн. було поширено на такі категорії осіб які: 1) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії; 2) захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення); 3) загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Отже, поранення особи (контузія, травма, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини під час проходження служби в умовах, за які передбачена виплата додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 01.04.2022р. №400 у розмірі до 100.000,00грн., зумовлює збереження права особи на отримання згаданої винагороди у розмірі до 100.000,00грн. як за час проходження стаціонарного лікування після поранення, так і за час знаходження у відпустці для лікування за висновком військово-лікарської комісії після тяжкого поранення як безвідносно до існування будь-яких перерв між стаціонарним лікуванням і відпусткою для лікування, так і безвідносно до вибуття у відпустку для лікування після поновлення виконання обов`язків за військовою посадою.

Постановою КМУ від 07.07.2022р. №793 до постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 була внесена низка змін, зокрема: в абзаці першому слова і цифри додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно замінити словами і цифрами додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць; абзац шостий пункту 2 після слів під час захисту Батьківщини у період дії воєнного стану замінити словами у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів; постанову КМУ від 28.02.2022р. №168 було доповнено п.21 такого змісту: 21. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів..

Аналізуючи зміну правових підходів законодавця до визнання умов набуття особою права на додаткову винагороду, суд доходить до переконання про те, що словосполучення "які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)" стосується виключно такої категорії публічних службовців як - особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, тобто на спірні правовідносини не поширюється.

Звідси слідує, що постановою КМУ від 07.07.2022р. №793 були внесені зміни до постанови КМУ від 28.02.2022р. №168, однак юридичні наслідки нової запровадженої постановою КМУ від 07.07.2022р. №793 умови обчислення розміру додаткової винагороди - до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць з огляду на приписи ст.58 Конституції України підлягають поширенню на виключно відносини з оплати часу фактично виконаної служби співробітниками Служби судової охорони, котрі склались не раніше від настання події оприлюднення постанови КМУ від 07.07.2022р. №793 у газеті Урядовий кур`єр від 19.07.2022р. №156, позаяк значно погіршують фінансове становище громадянина.

Відтак, сам по собі факт проходження військової служби та сам по собі факт обіймання штатної військової посади в організаційній структурі військового формування об`єктивно не здатен призвести до виникнення у військовослужбовця права на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі.

Розвязуючи спір, суд відзначає, що у розумінні ст.1 Закону України від 06.12.1991р. №1932-ХІІ «Про оборону України» бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Отже, за загальним правилом як особливості ведення бойових дій, так і специфіка здійснення Заходів знаходиться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із колом функцій та завдань відповідного державного органу, зокрема, конкретним видом Збройних Сил України, конкретним родом сил Збройних Сил України, функціональним призначенням конкретної військової частини Збройних Сил України (або інших військових формувань чи правоохоронних органів).

При цьому, норми самої постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 не містять ані визначення переліку чи змісту бойових дій, ані визначення переліку чи змісту Заходів.

Пунктом 21 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у редакції постанови КМУ від 07.07.2022р. №793 було установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Разом із тим, відповідного положення відносно виплати додаткової винагороди, підвищеної до 100.000,00грн. норми постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 станом на календарну дату набрання чинності постановою КМУ від 07.07.2022р. №793 не містили.

Однак, суд вважає, що з огляду на приписи ст.8 Конституції України дана обставина не може бути визнана перешкодою для видання відповідним суб`єктом права у межах власної управлінської компетенції підзаконного нормативно-розпорядчого акту з приводу переліку та змісту як бойових дій, так і Заходів.

Натомість суд зауважує, що відповідно до ст.8 Закону України від 06.12.1991 року № 1934-XII «Про Збройні Сили України» (далі - Закон № 1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).

Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022р. №98 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.04.2022р. за №382/37718; застосовується з 24.02.2022р.) було внесено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260) у спосіб доповнення цього підзаконного акту права пунктом 17 Розділу І, де указано, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Відносно військовослужбовців Збройних Сил України така конкретизація послідовно у часі відбувалась у спосіб видання Міністром оборони України телеграми-директиви Міністра оборони України від 07.03.2022р. №248/1217, телеграми-директиви від 25.03.2022р. №248/1298, Окремого доручення від 23.06.2022р. №912/з/29.

Так, у директиві від 25.03.2022р. №248/1298 (пункт 1) Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи), а саме виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

У пункті 3 цієї директиви Міністр оборони України установив, що райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Пунктом 5 цієї директиви Міністр оборони установив виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) по особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 окремого доручення від 07 березня 2022 року № 248/1217).

Аналогічні за змістом положення містить окреме доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 № 912/з/29.

Із змісту п.1 телеграми Міністра оборони України від 07.03.2022р. №248/1217 вбачається можливість виплати додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у розмірі 100.000,00грн. за місяць у розрахунку пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії в районах ведення бойових дій (проведення заходів) та 30.000,00грн. пропорційно у розрахунку на місяць іншим військовослужбовцям Збройних Сил України.

Із змісту п.1 телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022р. №248/1298 випливає, що кваліфікаційна ознака "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів" може бути застосована до заявника як військовослужбовця стрілецького підрозділу виключно за критерієм - виконання бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави.

Із змісту п.1 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022р. №912/з/29 (далі за текстом - Окреме доручення №912/з/29) випливає, що кваліфікаційна ознака "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів" може бути застосована до заявника як військовослужбовця стрілецького підрозділу виключно за критерієм - виконання бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави.

Згідно з п.3 Окремого доручення №912/з/29 райони ведення бойових дій підлягають визначенню рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України; склад діючих угрупувань Сил оборони держави підлягає визначенню як рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України, так і рішеннями начальника Генерального штабу Збройних Сил України; інші райони ведення бойових дій (у тому числі повітряного простору), в яких здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення підлягають визначенню за рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

Також згідно з п.3 Окремого доручення №912/з/29 документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії повинно відбуватись на підставі: - бойового наказу (бойового розпорядження); - журналу бойових дій, журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення, постовою відомості; - рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Пунктом п.5 Окремого доручення №912/з/29 було продубльовано та конкретизовано припис постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям особового складу військової частини на підставі наказів командирів військових частин із відображенням у тексті такого наказу бойового наказу (бойового розпорядження).

Відповідно до п.6 Окремого доручення №912/з/29 фізичне складання (існування) рапорту командира відповідного підрозділу з питання призначення додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 поряд із існуванням згаданих у п.3 Окремого доручення №912/з/29 документів є передумовою для прийняття наказу командира військової частини про призначення, обчислення, виплату додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168.

З наведеного у згаданих підзаконних актах Міністра оборони України переліку бойових дій випливає, що за загальним правилом найнебезпечніші і найтяжчі умови несення військової служби в умовах запровадженого з 24.02.2022р. правового режиму воєнного стану припадають на випадок захисту Батьківщини військовослужбовцем стрілецького підрозділу, відносно якого кваліфікуючими умовами визначено знаходження на лінії бойового зіткнення, тобто безпосередня участь у вогневих сутичках з ворогом або знаходження під вогнем ворога.

З огляду на запроваджений ст.8 Конституції України принцип верховенства права, невід`ємним елементом якого є справедливість, суд доходить до переконання про те, що виплата винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі іншим категоріям військовослужбовців має відповідати саме означеному критерію.

У ході розгляду справи судом зясовано, що ведення журналу бойових дій передбачено наказом Міністерства оборони України від 06.10.2020р. №363.

Згідно з Інструкцією з ведення Історичного формуляра, Історичної довідки та Журналу бойових дій (затверджена наказом Міністерства оборони України від 06.10.2020р. №363; далі за текстом Інструкція №363) журнал бойових дій звітно-інформаційний документ, що входить до складу бойових документів, в якому відображається підготовка і хід бойових дій.

Пунктом 1 Розділу IV Інструкції №363 передбачено, що журнал бойових дій ведеться, зокрема, у військових частинах з моменту отримання наказу (директиви) про залучення до ведення бойових дій до моменту завершення виконання завдань у районі бойових дій.

За змістом п.2 Розділу IV Інструкції №363 ведення журналу бойових дій здійснюється у довільній формі на підставі оперативних документів, бойових наказів, розпоряджень, зведень, бойових донесень тощо, а також усних розпоряджень старших начальників і командирів.

Відповідно до п.4 Розділу IV Інструкції №363 обов`язковими складовими журналу бойових дій є: дата запису; загальна обстановка перед початком операції (бою); бойовий склад та угрупування своїх військ та військ противника; співвідношення сил та засобів; коротке викладення завдання військовій частині (підрозділу); рішення командира та бойові завдання, поставлені підпорядкованим частинам (підрозділам); уточнені рішення та розпорядження, які віддавались командирами (начальниками) чи були отримані від старших начальників; дані про захоплення полонених та трофеї; втрати своїх військ і противника; можливі висновки та пропозиції щодо тактики застосування військ (сил).

Отже, за первісним призначенням журнал ведення бойових дій є офіційним письмовим документом про дії військової частини або підрозділу військової частини, а не конкретного військовослужбовця, що між тим з огляду на приписи постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 не створює жодних заборон чи перепон для відображення у згаданому документі детальної інформації про особисту та безпосередню участь кожного військовослужбовця з особового складу підрозділу у виконанні доведеного встановленим порядком бойового наказу (бойового розпорядження) стосовно задіяння у вогневих сутичках з ворогом, знаходження під вогнем ворога або знаходження на перших лініях зіткнення з ворогом.

Згідно з наказами Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.04.2022р. №102, від 30.04.2022р. №125, від 02.06.2022р. №157, від 01.07.2022р. №184, від 01.08.2022р. №212, від 01.09.2022р. №237, від 01.10.2022р. №262, від 01.11.2022р. №282, від 02.12.2022р. №311, від 02.01.2023р. №1 протягом 24.02.2022р.-31.12.2022р. уся територія Харківської області була визначена у якості районів ведення бойових дій.

Згідно з наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.02.2023р. №26 населений пункт Харків не віднесений до районів ведення воєнних (бойових) дій у період 01.01.2023р.-31.01.2023р.

Суд відзначає, що згідно з п.2 ч.5 ст.44, п.4 ч.4 ст.44, п.5 ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Відповідно до ч.4 ст.77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Частиною 2 ст.79 КАС України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Як то указано у ч.3 ст.79 КАС України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

За приписами ч.4 ст.161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Пунктом 4 ч.2 ст.162 КАС України передбачено, що відзив повинен містити обставини, які визнаються відповідачем.

У силу приписів п.1 ч.4 ст.162 КАС України до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Згідно з ч.1 ст.160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.160 КАС України у позові зазначається: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

Також відповідно до п.5 ч.5 ст.160 КАС України у позові зазначається: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Суд відмічає, що текст позову заявника та приєднані до позову докази не містять взагалі жодних фактичних даних про особисту та безпосередню участь заявника у бойових діях.

Між тим, відносно заявника як військовослужбовця, включеного до особового складу стрілецького підрозділу військового формування Збройних Сил України, підставою для призначення додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у розмірі 100.000,00грн. є саме документально підтверджений факт особистої та безпосередньої участі у конкретний календарний день у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі за текстом - Заходів) під час фізичного знаходження у районах ведення бойових дій чи у районах здійснення Заходів, тобто безпосередньої та особистої участі у бойовому зіткненні на лінії розмежування з ворогом (зокрема, на глибину розміщення бойових порядків до батальйону включно).

Суд зауважує, що усі перелічені вище розпорядчі акти права Міністра оборони України містять однакові по суті правила підтвердження особистої та безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а саме вказівки на те, що кола таких документів належать: 1) бойовий наказ (бойове розпорядження); 2) журнал бойових дій, журнал ведення оперативної обстановки, бойове донесення, постова відомість; 3) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

З наведених документів слідує, що за правовою природою та призначенням саме лише існування такої речі матеріального світу як бойовий наказ (бойове розпорядження) обєктивно не здатне призвести до виникнення у військовослужбовця абсолютного права на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі, позаяк цей документ є суто письмовою вказівкою командира вищого рівня на використання сил, засобів та особового складу підпорядкованого військового формування, військової частини, військового підрозділу для виконання окремого бойового завдання, до якого згаданий вище військовослужбовець може бути як залучений, так і не залучений.

Тому суд вважає, що існування бойового наказу (бойового розпорядження) є обовязковою передумовою виникнення у конкретного військовослужбовця названого вище права, але не є достатнім доказом набуття конкретним військовослужбовцем абсолютного права на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн.

При цьому, суд зауважує, що бойовий наказ (бойове розпорядження) видається не стосовно окремого військовослужбовця, а відносно військового формування (військової частини тощо), а відтак, заявник не має ані права на вимогу про обтяження субєкта владних повноважень обов`язком видати оригінали бойових наказів (бойових розпоряджень) іншим учасникам суспільних відносин у власних інтересах, ані права на вимогу про вільний документообіг бойових наказів (бойових розпоряджень).

Суд повторює, що ведення журналу бойових дій передбачено наказом Міністерства оборони України від 06.10.2020р. №363.

За первісним призначенням журнал ведення бойових дій є офіційним письмовим документом про дії військової частини або підрозділу військової частини, а не конкретного військовослужбовця, що між тим з огляду на приписи постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 не створює жодних заборон чи перепон для відображення у згаданому документі детальної інформації про особисту та безпосередню участь кожного військовослужбовця з особового складу підрозділу у виконанні доведеного встановленим порядком бойового наказу (бойового розпорядження).

Відтак, факт наявності записів у журналі бойових дій про участь конкретного підрозділу військової частини у бойових діях також не може бути визнаний достатнім доказом набуття конкретним військовослужбовцем абсолютного права на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн.

Тому суд вважає, що існування відповідних записів у журналі ведення бойових дій про факт ведення бойових дій на виконання бойового наказу (бойового розпорядження) також є обовязковою передумовою виникнення у конкретного військовослужбовця названого вище права (за винятком випадку відображення конкретних прізвищ та звань окремих військовослужбовців).

Таким чином, лише рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань за умови одночасної наявності як бойового наказу (бойового розпорядження), так і відповідних записів у журналі ведення бойових дій про факт ведення бойових дій на виконання бойового наказу (бойового розпорядження) у розумінні ст.ст.72-76 КАС України є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом особистої та безпосередньої участі конкретного військовослужбовця у бойових діях (але за виключенням випадку існування спору стосовно предмету та змісту бойового завдання, або стосовно предмету та змісту бойової дії, або стосовно місця територіальної дислокації військового підрозділу).

При цьому, суд доходить до переконання про те, що лише підтверджена сукупністю документів (а саме: бойовим наказом (бойовим розпорядженням), записами у журналі ведення бойових дій (аналогічного за правовою природою документу), рапортом командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця у бойових діях або Заходах) спричиняють виникнення у конкретного військовослужбовця права на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі.

Суд зауважує, що виплата додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі незмінно була передбачена виключно у разі особистого та безпосереднього вчинення кожним конкретним військовослужбовцем протягом доби (календарного дня) будь-якого діяння з кола бойових дій під час перебування військового підрозділу на лінії бойового зіткнення з ворогом (у контексті військовослужбовця стрілецького підрозділу Збройних Сил України) (тобто із розрахунку 30 днів у календарному місці розмір денної підвищеної виплати складає - 2.333,33грн. до утримання податків (зборів), а із розрахунку 31 день у календарному місці розмір денної підвищеної виплати складає - 2.258,06грн. до утримання податків (зборів)).

Судом з`ясовано, що у спірних правовідносинах заявник протягом періоду часу (у межах спірних правовідносин) з 13.03.2022р. по 12.06.2022р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Харківській обл.; протягом періоду часу з 12.06.2022р. по 01.07.2022р. перебував на лікуванні у військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (вч НОМЕР_2 ); з 02.07.2022р. по 18.07.2022р. перебував у відпустці у зв`язку з лікуванням хвороби.

Отже, у вказані періоди часу заявник об"єктивно не міг брати особистої та безпосередньої участі у введенні бойових дій стрілецьким підрозділом.

Складена відповідачем відносно заявника довідка від 27.08.2024р. №1/39/383 за правовою природою, суттю, характером та призначенням спрямована на подальше отримання заявником юридичного статусу учасника бойових дій, а тому об"єктивно не здатна підтвердити обставин безпосередньої та особистої участі заявника у веденні бойових дій стосовно кожного календарного дня, котрий припадає на ці періоди.

Отже, відносно заявника як військовослужбовця, включеного до особового складу стрілецького підрозділу військового формування Збройних Сил України, підставою для призначення додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у розмірі 100.000,00грн. є саме документально підтверджений факт особистої та безпосередньої участі у конкретний календарний день у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі за текстом - Заходів) під час фізичного знаходження у районах ведення бойових дій чи у районах здійснення Заходів, тобто безпосередньої та особистої участі у бойовому зіткненні на лінії розмежування з ворогом (зокрема, на глибину розміщення бойових порядків до батальйону включно).

Суд зауважує, що виплата додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі незмінно була передбачена виключно у разі особистого та безпосереднього вчинення кожним конкретним військовослужбовцем протягом доби (календарного дня) будь-якого діяння з кола бойових дій під час перебування військового підрозділу на лінії бойового зіткнення з ворогом (у контексті військовослужбовця стрілецького підрозділу Збройних Сил України) (тобто із розрахунку 30 днів у календарному місці розмір денної підвищеної виплати складає - 2.333,33грн. до утримання податків (зборів), а із розрахунку 31 день у календарному місці розмір денної підвищеної виплати складає - 2.258,06грн. до утримання податків (зборів)).

Розв`язуючи даний спір, суд підкреслює усвідомлення змісту ст.3 Конституції України (де указано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю), змісту ст.17 Конституції України (відповідно до якої держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей), змісту ст.65 Конституції України (згідно з якою захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України), усі ризики для життя та здоров`я людини, спричинені безпосереднім та особистим виконанням громадянином завдання із захисту суверенітету України та територіальної цілісності України.

При цьому, суд вважає, що за правовою природою, характером та змістом вимога військовослужбовця про виплату додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у бажаному розмірі (як фіксованому, так і підвищеному) одночасно означає і не сформульоване текстуально, але існуюче у реальності звинувачення відповідної компетентної військової посадової особи (командира, начальника) у неправильному обліку часу військової служби, у неправильній кваліфікації умов несення військової служби, у неправильному визначенні розміру додаткової винагороди.

Суд підкреслює власне усвідомлення та усвідомлення кожним громадянином України значущості внеску кожного військовослужбовця у захист та оборону Батьківщини у період з 24.02.2022р., але за волею законодавця додаткова винагорода у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі підлягає виплаті не за щоденне виконання завдань повсякденної військової служби, а по суті за професійний ризик несення військової служби в умовах існування щомиттєвої і невідворотної загрози загибелі військовослужбовця у ході бойової дії від дій ворога.

Згідно з п.1 постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування новоствореного публічного обов`язку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Стосовно реально вчиненого у спірних правовідносинах управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у межах спірних правовідносин суб"єктом владних повноважень відносно заявника були дотримані положення ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк за документально доведені календарні дні особистої та безпосередньої участі заявника у веденні бойових дій у період часу 13.03.2022р.-18.07.2022р. суб"єктом владних повноважень було проведено виплату додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у повному обсязі (накази командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про виплату додаткових винагород від 30.04.2022р. №38, від 04.07.2022р. №136, від 02.08.2022р. №187, розрахунковий лист заявника з 13.03.2022 по 18.07.2022, довідка про доходи заявника з 13.03.2022р. по 18.07.2022р. від 16.08.2024р. №90).

Інших підстав для виплати додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за указаний вище період часу (окрім особистої та безпосередньої участі у веденні бойових дій) заявником у позові не зазначено, а тому ці обставини згідно з ч.2 ст.73 КАС України не входять до передмету доказування у спорі.

Отже, права заявника на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі з підстави особистої та безпосередньої участі у веденні бойових дій у період 13.03.2022р.-18.07.2022р. відповідачем порушено не було.

Указане є визначеною процесуальним законом підставою для залишення позову без задоволення.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії); вичерпно реалізував усі існуючі правові механізми зясування обєктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; інших джерел здобуття обєктивних даних про обставини спірних правовідносин не знайшов.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподілу судових витрат належить провести за правилами ст.ст.132-143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко