Справа № 337/2625/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 337/2625/24
(суддя Добрєв М.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 серпня 2024 року у справі №337/2625/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03 травня 2024 року звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в якому, просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення ЕНА №1829858 від 05.04.2024 року, якою позивача притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн.

Позов обґрунтовано тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що з відеозапису наданого відповідачем вбачається, що ОСОБА_1 розпочав рух по шосе Хортицькому на зелений сигнал світлофору, але при цьому не дав дорогу пішоходу, який завершував перехід проїзної частини, що свідчить про наявність в діях позивача складу інкримінованого правопорушення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає позивач і про те, що пішохід почав рух на забороняючий червоний сигнал світлофору, а тому позивач не повинен був надавати йому перевагу у русі. Зазначає про те, що позивачу було повідомлено про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП, в той час як оскаржуваною постановою його притягнуто до відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, а тому позивачу не зрозуміло за якою статтею його притягнуто до відповідальності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що згідно з постановою серії ЕНА №1829858 від 05.04.2024 року, 05.04.2024 року о 11:28:00 у м. Запоріжжя шосе Хортицьке, 12 позивач керуючи транспортним засобом CHEVROLET EQUINOX, державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив рух на дозволяючий зелений сигнал світлофора, при цьому не надав перевагу пішоходу, який завершував перехід проїзної частини, чим порушив п. 16.5. ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП (а.с.10).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 16.5 ПДР України у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, положення зазначеного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно з оскаржуваною постановою до неї додаються відео з бодікамери 475291 та відео реєстратора 70маі (а.с.10).

Крім того, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем до відзиву на позовну заяву надано оптичний диск із відеозаписами (а.с.30-А).

Як вбачається з відеозапису, що міститься на вищезазначеному оптичному диску, 05.04.2024 року о 11:28 год позивач керуючи транспортним засобом CHEVROLET EQUINOX не дав дорогу пішоходу, який завершував перехід проїзної частини, в наслідок чого під час руху транспортних засобів пішохід залишився на проїзній частині.

Зважаючи на те, що пішохід не завершив перехід проїзної частини, при цьому позивач починаючи рух на дозволений сигнал світлофору повинен був пересвідчитися, що всі учасники дорожнього руху закінчили рух, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем в цьому випадку порушено пункт 16.5 ПДР України та як наслідок вчинено адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку чим відповідач обґрунтовано виніс оскаржувану постанову.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що йому не зрозуміло за якою статтею його притягнуто до відповідальності, оскільки постанова серії ЕНА №1829858 від 05.04.2024 року, що оскаржується позивачем містить чітке посилання на норму за якою позивача притягнуто до відповідальності, а тому позивач як адвокат, маючи фахову підготовку у галузі права не міг не розуміти за якою нормою його притягнуто до відповідальності.

Відповідно до п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 справа «Руїз Торіха проти Іспанії» суд наголошує на тому, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Між тим, інші аргументи наведені позивачем в апеляційній скарзі фактично зводяться до тверджень щодо протиправності постанови серії ЕНА №1829858 від 05.04.2024 року та повторного перегляду справи. Проте враховуючи те, що судовим рішенням у цій справі надано необхідне та достатнє обґрунтування щодо наявності у відповідача законних підстав для притягнення позивача до відповідальності у зв`язку з допущеним позивачем порушенням, при цьому суд дослідив усі основні питання віднесені на його розгляд, суд апеляційної інстанції вважає, що всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду щодо допущення позивачем порушення за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на рішення Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" згідно з висновком якого будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати значної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог Правил дорожнього руху, натомість дії позивача фактично призвели до того, що пішохід залишився на проїзній частині під час руху інших транспортних засобів, що загрожувало його життю та здоров`ю.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 серпня 2024 року у справі №337/2625/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2024 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов