Справа № 520/19833/24
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 р. № 520/19833/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61022), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34,м. Полтава,Полтавська обл., Полтавський р-н,36000) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просить суд:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 , у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку та скасувати рішення № 54 від 03.06.2024 року.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу роботи для обчислення пенсії за віком період роботи з 01.09.1976 року по 15.07.1977 року; з 19.12.1983 року по 25.07.1989 року; з 18.09.1989 року по 08.01.1997 року; з 01.01.2001 року по 31.12.2001 року, та здійснити призначення і виплату пенсії з врахуванням даного страхового стажу з дня звернення до територіального управління ПФУ.

3. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

В обґрунтування позову зазначено, дії Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 , у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу, та рішення № 54 від 03.06.2024 року є протиправними та такими, що порушують права позивача на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 18.07.2024 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Представником відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, 22.07.2024 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що в спірних правовідносинах діяв в межах чинного законодавства України.

Представником відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, 08.08.2024 року надано відзив на позовну заяву, в якому він також просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що оскаржуване позивачем рішення № 54 від 03.06.2024 року є таким, що винесено в межах чинного законодавства України, а тому не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.05.2024 року зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою та відповідним пакетом документів про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Після реєстрації заява ОСОБА_1 , відповідно до принципу екстериторіальності, вона була передана на розгляд до Головного управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 54 від 03.06.2024 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також судом встановлено, що рішенням № 54 від 03.06.2024 року визначено, що страховий стаж позивача складає 17 років 04 місяці та 01 день.

До страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1976 по 15.07.1977 згідно атестату № 3672 від 15.07.1977, оскільки по батькові ОСОБА_2 (укр.) - ОСОБА_3 (рос.) не відповідає даним паспорту.

До загального страхового стажу роботи не враховано періоди згідно трудової книжки від 19.08.1977р. НОМЕР_1 :

- період роботи в колгоспі 19.12.1983-25.07.1989, оскільки відсутні відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів, що передбачено Основними положеннями про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, що затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975р. № 310 Про трудові книжки колгоспників. Та зазначено, що відповідно до зазначеної постанови, зокрема заносяться відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання. Тобто, якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визначених правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу повинна внести відповідні записи до трудової книжки. За нормами цієї постанови всі записи в трудовій книжці колгоспника, у всіх розділах, за час роботи в колгоспі завіряються підписом та печаткою голови колгоспу. Особливості праці членів колгоспу визначаються їх статутами та чинним законодавством. При вирішенні питання зарахування до стажу певного року, в якому не вироблено мінімуму трудоднів з поважних причин, необхідно виходити з відповідних норм статуту даного колгоспу, правил внутрішнього розпорядку, угоди із спеціальних питань і охорони праці, укладеної профспілковим комітетом з правлінням колгоспу, положень про оплату праці в колгоспі та інших внутрішньоколгоспних нормативних актів.

Крім того, відсутні дані про зміну назви колгоспу в колективне сільськогосподарське підприємство; - періоди роботи в радгоспі 18.09.1989-08.01.1997рр., оскільки відсутній наказ про прийняття. Даний період роботи згідно довідки про заробітну плату № 02-24/327 від 06.11.2020 не враховано, оскільки згідно акту перевірки від 12.08.2021 № 5055 у особових рахунках 1989р. зазначена ОСОБА_4 , 1990-2000р. зазначена ОСОБА_5 ; - 01.01.2001-31.12.2001 роки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До загального страхового стажу не враховано період догляду за дитиною 1992 р.н., оскільки відсутні дані про отримання паспорту та в заяві не зазначено про здійснення догляду за дитиною.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого "Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї".

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Суд зазначає, що Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі Закон №1058).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІУ (далі Закон № 1058-ІУ).

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-ІУ.

Так, згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058-ІУ особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно ч.2 ст. 26 Закону № 1058-ІУ у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд зазначає, що станом на дату звернення до Пенсійного фонду позивач досяг 63 річного віку.

Згідно з статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як вже було встановлено судом вище, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 03.06.2024 за № 54, відповідач відмовив позивачу в призначення пенсії за віком, оскільки страховий стаж роботи становить 17 років 04 місяці 01 день.

До страхового стажу не зараховано:

Період навчання з 01.09.1976 року по 15.07.1977 року, згідно атестату № 3672 від 15.07.1977 року, оскільки по батькові « ОСОБА_6 (рос)» не відповідає паспорту « ОСОБА_7 (укр)- ОСОБА_8 (рос);

Період роботи в колгоспі з 19.12.1983 року по 25.07.1989 року, оскільки відсутні відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів;

Період роботи в радгоспі з 18.09.1989 року по 08.01.1997 року, оскільки відсутній наказ на прийняття на роботу. Даний період роботи згідно довідки про заробіток № 02-24/327 від 06.11.2020 року не враховано, оскільки згідно акту перевірки від 12.08.2021 року за № 5055, у особових рахунках 1989 року зазначена « ОСОБА_4 », 1990-2000р - зазначена « ОСОБА_5 »;

01.01.2001-21.12.2001 року, без наведення причин, але вказується у рішенні про доцільність підтвердити додатковими документами.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України за № 58 від 29.07.1993 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пункту 1.3 Інструкції при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Пунктом 2.2 Інструкції заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з пунктом 2.27 Інструкції запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Суд зазначає, що запис у атестаті № 3672 від 15.07.1977 року про період навчання з 01.09.1976 року по 15.07.1977 року по батькові « ОСОБА_6 (рос)» допущена описка, при цьому прізвище зазначено ОСОБА_9 та ім`я ОСОБА_10 зазначено вірно, крім цього відповідний запис наявний і в трудовій книжці НОМЕР_3 , що видана на ім`я ОСОБА_9 - ОСОБА_11 (рос).

Запис про час роботи в колгоспі імені XX Партз`їзду Близнюківського району Харківської області з 19.12.1983 року по 25.07.1989 рік записаний акуратно, є чітким та зрозумілим, вчинений на підставі наказу № 1 від 13.01.1984, має відтиск печатки, що підтверджується трудовою книжкою, копія якої міститься в матеріалах справи.

Запис про звільнення з роботи 25.07.1989 та виключення з членів колгоспу також записаний акуратно, є чітким та зрозумілим, містить відтиск печатки підприємства, назву та підпис посадової особи такого підприємства, однак відсутній запис про перейменування підприємства, також відсутні відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058-ІУ особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно ч.2 ст. 26 Закону № 1058-ІУ у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

Згідно з статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що рішення відповідача № 54 від 03.06.2024 року в частині неврахування трудового стажу позивачяа в періоди роботи з 01.09.1976 року по 15.07.1977 року; з 19.12.1983 року по 25.07.1989 року; з 18.09.1989 року по 08.01.1997 року; з 01.01.2001 року по 31.12.2001 є протиправним, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В той же час суд зазначає, що відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до пільгового стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.

Крім того, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки суди не наділені повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством, позовні вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу роботи для обчислення пенсії за віком період роботи з 01.09.1976 року по 15.07.1977 року; з 19.12.1983 року по 25.07.1989 року; з 18.09.1989 року по 08.01.1997 року; з 01.01.2001 року по 31.12.2001 року, та здійснити призначення і виплату пенсії з врахуванням даного страхового стажу з дня звернення до територіального управління ПФУ, задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області, не обраховувався, а суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, суд вважає за необхідне для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.05.2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61022), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34,м. Полтава,Полтавська обл., Полтавський р-н,36000) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення № 54 від 03.06.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 , у призначені пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.05.2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у даній справі.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір частині задоволення позовних вимог у сумі 403 (чотириста три) грн. 73 коп.

Стягнути рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір частині задоволення позовних вимог у сумі 403 (чотириста три) грн. 73 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.