Справа № 160/5495/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/5495/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Букіна Л.Є.) в адміністративній справі №160/5495/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

27.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.11.2017 по день фактичного розрахунку - 26.10.2023 в розмірі 603 013,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що на день звільнення зі служби відповідачем затримано проведення з ним розрахунку при звільненні, а саме: не виплачено індексацію грошового забезпечення, виплату яких відповідачем здійснено лише 26.10.2023 року, чим порушено вимоги КЗпП України, у зв`язку з чим вважає, що у нього виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем на вказане рішення суду першої інстанції подана апеляційна скарга в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує на невірному застосуванні судом норм матеріального права, а також незастосування правових висновків Верховного Суду у подібних справах.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. В апеляційній скарзі зазначено, що позивач був звільнений більше ніж чотири роки тому, а отже у спірних правовідносинах не настало правових підстав для застосування приписів ст. 117 КЗпП України.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до витягу із наказу № 108 від 06.11.2017 позивач звільнений наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) № 28-РС від 30.10.2017 у запас у зв`язку із закінченням строку контракту. 10.11.2017 року виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Відповідно до витягу із наказу при звільненні виплачено щомісячна премія в розмірі 680% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60 % місячного грошового забезпечення з 01.11.2017 по 10.11.2017. Щорічна відпустка використана.

Відповідачем при звільненні не виплачено позивачеві індексацію грошового забезпечення та рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року по справа № 160/18786/22, яке набрало законної сили, позов позивача задоволено та з-поміж іншого зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити належну позивачеві індексацію грошового забезпечення.

На виконання рішення суду відповідач 26.10.2023 року нарахував і виплатив позивачеві невиплачену при звільненні індексацію грошового забезпечення.

Позивач вважаючи про наявність у нього права на отримання середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, звернувся до суду з даною позовною заявою.

Суд першої інстанції поновив позивачу строк звернення до суду, проте у задоволенні позову відмовив, оскільки ст. 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII ).

З матеріалів справи слідує, що позивач звільнений зі служби 10.11.2017 та виключений зі списків особового складу. (а.с. 41)

При звільненні позивача з військової служби з ним не в повному обсязі проведено розрахунок, не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення. Кошти на виконання судового рішення у загальній сумі 63977,58грн перераховані відповідачем на картковий рахунок позивача 26.10.2023. (а.с. 28, 31)

Вищевказаним нормативно-правовим актом не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку з особою, звільненою з військової служби, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), оскільки загальні норми підлягають застосуванню лише за умови неврегульованості правовідносин нормами спеціального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 2 ст. 116 КЗпП України визначено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України (в редакції до внесення змін Законом №2352-ІХ), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), застосовується у випадках: вимушеного прогулу, а також в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (пункт 1 Порядку №100).

Жодна із зазначених норм законодавства не містить приписів про можливість зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019, справа №761/9584/15-ц дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Верховний Суд у постановах від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23, від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22 та від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22 зауважив на тому, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Наведений у цих постановах підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала період, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Так, відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно із Законом № 2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

За урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що період затримки в даному випадку складає з 11.11.2017 (наступна дата після звільнення) по 18.07.2022 включно (день встановлення обмеження строком виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) 1974 календарних днів та з 19.07.2022 по 26.10.2023 буде обмежений періодом до 18.01.2023 (у межах шести місяців, визначених у новій редакції статті 117 КЗпП України) 184 календарних днів.

Згідно картки особового рахунку позивача за 2017 рік, грошове забезпечення позивача за останні 2 місяці служби (повних два місяці, це вересень-жовтень 2017), що передують місяцю виключенню зі списків особового складу Військової частини, позивачу нараховано по 7244,80грн та 7244,80грн, отже середньоденний розмір грошового забезпечення складає 7244,80+7244,80/61 день = 237,53 грн. (а.с. 22)

Період затримки що складає з 11.11.2017 по 18.07.2022 1974 календарні дні, отже середній заробіток за час затримки розрахунку за цей період є: 237,53*1974=468884,22грн.

У постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Судом встановлено, що істотність частки невиплаченої суми (63977,58) у порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку за період з 11.11.2017 по 18.07.2022 становить 013% (63977,58грн/468884,22грн х 100%).

Виходячи з принципу пропорційності, на користь позивача (за період з 11.1.2017 по 18.07.2022) слід стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 609,55грн, тобто 0,13 % х 237,53 грн х 1974 днів.

Період стягнення з 19.07.2022 по 26.10.2023 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Враховуючи редакцію статті 117 КЗпП України, викладену відповідно до Закону №2352-ІХ, на користь позивача (за період з 19.07.2022 по 18.01.2023 за шість місяців) слід стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі грн 43705,52грн (237,53грн х 184 дні) грн.

Таким чином, враховуючи висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визначена судом, становить в загальному 44315,07грн (609,55грн + 43705,52грн).

За таких підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача у відзиві постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №825/742/16 та від 28.11.2022 у справі 3380/963/20, оскільки правові позиції викладені у вищевказаних справах не є релевантними для застосування у даній справі.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року в адміністративній справі №160/5495/24 скасувати та прийняти у справі нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби за період з 11.11.2017 року по 26.10.2023 рік в сумі 44315,07грн (сорок чотири тисячі триста п`ятнадцять гривень 07 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник