Справа № 520/27983/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

з питання прийняття позову до розгляду та

відкриття провадження в адміністративній справі

08 жовтня 2024 р. справа №520/27983/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Департамента патрульної поліції
про1) визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції «Про застосування до працівників УПП в Харківській області ДПП дисциплінарного стягнення» від 15.08.2024 № 454 в частині застосування до капрала поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; 2) визнання протиправним та скасувати наказ «Про звільнення зі служби в поліції» № 1945 о/с в частині звільнення капрала поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, зі служби в поліції; 3) поновити капрала поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції; 4) стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь Позивача капрала поліції ОСОБА_1 понесені судові витрати в повному обсязі, а також компенсацію за вимушений прогул за період з моменту звільнення до поновлення на службі,

встановив:

За формальними зовнішніми критеріями (форма, зміст, обсяг приєднаних документів) стан оформлення матеріалів позову у цілому відповідає вимогам ст.ст.25, 26, 122, 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Указане зумовлює прийняття рішення про відкриття провадження у справі.

Представником заявника у позові заявлено клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи, обґрунтовуючи яки зазначено, що зважаючи на характер справи, обсяг доказів, суб`єктний склад та обраний позивачем спосіб захисту, а також пріоритет швидкого вирішення справи, вважає за доцільне розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, представник позивача просить одночасно провозити розгляд справи і в порядку загального позовного провадження, і в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Вирішуючи юридичну долю клопотання суд виходить з таких підстав та мотивів.

Як то передбачено ч.1 ст.12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

У силу приписів ч.1 ст.260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Положення ч.1 ст.260 КАС України кореспондують положенням п.4 ч.9 ст.171 КАС України.

Отже, саме у позові або у приєднаних до позову документах заявник повинен викласти такий обсяг доводів та доказів в підтвердження таких доводів про існування реальних (а не уявних) причин для розгляду конкретної справи за правилами загального позовного провадження або за правилами спрощеного позовного провадження із призначенням відкритого судового засідання.

Позов заявника не містить таких доводів та доказів, котрі б зумовлювали формування у суду переконання про існування реальної потреби за правилами загального позовного провадження або за правилами спрощеного позовного провадження із призначенням відкритого судового засідання.

Натомість, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з п. 4 ч. 4 ст. 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У силу правового висновку ухвали Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2024р. у справі №990/88/24 відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) однією з істотних гарантій справедливого судового розгляду є публічний судовий розгляд.

При цьому практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не в кожному випадку (рішення ЄСПЛ від 08 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини» (Axen v. Germany), заява № 8273/78; рішення ЄСПЛ від 25 квітня 2002 року у справі «Варела Ассаліно проти Португалії» (Varela Assalino v. Portugal), заява № 64336/01). У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Також ЄСПЛ у рішенні від 26 травня 1988 року у справі «Екбатані проти Швеції» (Ekbatani v. Sweden), заява № 10563/83 зазначив, що якщо розгляд справи в суді першої інстанції був публічним, відсутність «публічності» при розгляді справи в другій і третій інстанціях може бути виправданою особливостями процедури в цій справі. Якщо апеляційна скарга стосується виключно питання права, залишаючи осторонь фактичні обставини справи, то вимоги статті 6 Конвенції можуть бути дотримані і тоді, коли заявнику не було надано можливості бути заслуханим в апеляційному чи касаційному суді особисто.

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.12, ч.4 ст.257 КАС України на даний спір не поширюється дія імперативного правила відносно форми адміністративного судочинства.

Ознак існування значного суспільного інтересу до розгляду справи судом не виявлено, підстави для визнання спору складним відсутні, адже зміст, характер та правова природа спірних правовідносин, предмет доказування, обсяг та характер доказів ані поодинці, ані у поєднанні не зумовлюють складності даної справи.

Наявності інших факторів, котрі б спричиняли доцільність розгляду справи у порядку загального позовного провадження та перелічені у ч.3 ст.257 КАС України, судом не знайдено.

Для повного та всебічного встановлення обставин справи ані характер спірних правовідносин, ані предмет доказування в даному спорі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, а в обґрунтування зворотного позивачем жодних доводів не наведено, унаслідок чого клопотання про розгляд даної справи з повідомленням сторін є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Доводів про існування у межах цієї справи виняткового випадку стосовно неможливості з`ясування судом об`єктивної істини без використання у якості джерел здобуття об`єктивних даних про обставини, котрі входять до предмету доказування, інших доказів, окрім письмових документів, текст процесуального документу відповідача не містить.

З огляду на ч.4 ст.12, ч.3 ст.257, ч.4 ст.257, ч.6 ст.262 КАС України ініційований спір підлягає вирішенню у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) осіб.

Розглянувши клопотання про витребування доказів суд зазначає, що статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частин 1, 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 3 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Приписами частин 5-6 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, суд може уповноважити на одержання таких доказів заінтересовану особу. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 80 КАС України особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Положення ст. 80 та ч.4 ст.9 КАС України зумовлюють виникнення потреби у витребуванні доказів, які перелічені у резолютивній частині даного судового акту.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4, 9, 12, 122, 160, 161, 171, 241-243, 248, 256, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

1.Прийняти позов до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі. Роз`яснити, що надсилання процесуальних документів або учасникам справи, або представникам учасників справи буде здійснюватись або відповідно до ч.5 ст.18 КАС України з урахуванням правового висновку постанови Верховного Суду від 08.02.2024р. у справі №480/8341/22, або за указаними у відповідних процесуальних документах адресами учасників справи (у разі відсутності обов"язку здійснювати реєстрацію електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі). Сповістити, що інформація відносно справи може бути отримана за посиланням: http://court.gov.ua/fair/sud2070.

2. Клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження - залишити без задоволення.

Клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін - залишити без задоволення.

3.Здійснювати розгляд та вирішення справи одноособовим складом суду у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін.

4.Зобов`язати відповідача подати до суду: 1) відзив на позов, де чітко та однозначно зазначити про те, які з викладених у позові обставин визнаються, а які заперечуються; 2) усі докази на підтвердження висловлених аргументів та на висвітлення обставин спору, зокрема, але не виключно: докази прийняття заявника на публічну службу; докази призначення заявника на штатну посаду в організаційній структурі територіального органу Національної поліції України; функціональні (службові) обов`язки заявника за штатною посадою; докази доведення до відома заявника наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції та наказу про звільнення зі служби в поліції; докази вчинення заявником протиправного діяння; докази дотримання процедури виявлення та фіксації дисциплінарного проступку заявника; матеріали перевірок чи службових розслідувань професійної діяльності заявника на штатній посаді; докази вірної кваліфікації ступеня тяжкості вчинку заявника, кваліфікованого субєктом владних повноважень у якості дисциплінарного проступку; докази про попередню службову діяльність заявника; докази ставлення заявника до роботи; докази слушності обрання виду покарання; докази про шкоду, завдану діянням заявника, кваліфікованим суб`єктом владних повноважень у якості дисциплінарного проступку; докази про створені цим діянням наслідки; докази можливості чи неможливості усунення цих наслідків; копії усіх матеріалів службового розслідування; копії оскаржених рішень суб"єкта владних повноважень; докази відповідності закону оскаржених управлінських волевиявлень суб`єкта владних повноважень; докази про розмір грошового забезпечення заявника за два повних календарних місяця перед настанням події припинення публічної служби; 3) письмові пояснення та докази з приводу існування поважних причин ненадання відзиву на позов - у строк не пізніше 15 днів з дати одержання цієї ухвали.

5. Запропонувати подати до суду відповідь на відзив та заперечення протягом трьох календарних днів від одержання відповідних процесуальних документів разом з доказами про таку дату. Роз`яснити, що про неможливість подання доказів слід письмово повідомити суд протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали.

6. Роз`яснити наявність процесуальних прав і обов`язків, передбачених ст.44, 45, 47, 60, 131 КАС України та неприпустимість як зловживання процесуальними правами, так і недобросовісного виконання процесуальних обов`язків.

7. Роз`яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання, оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко