Справа № 162/652/24
Суддя: Цибень О. В.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №162/652/24
Номер провадження 2-а/162/36/2024
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2024 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді Цибень О.В.,

при секретарі судових засідань Будько І.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

ВСТАНОВИВ:

Від позивача ОСОБА_1 05.08.2024 року до суду надійшла вказана позовна заява.

Вимоги обгрунтовує тим, щo постановою серії БАД №820141 від 17.07.2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень за невиконання під час керування транспортним засобом «KIA RIO», д.н.з. НОМЕР_1 , вимог дорожнього знаку 3.41 «Контроль», тобто порушення п.8.4 Правил дорожнього руху. Вказує,що 17.07.2024 року він дійсно керував зазначеним транспортним засобом, однак правил дорожнього руху не порушував: на в`їзді в с. Седлище Камінь-Каширського району зі сторони м. Луцьк розташована споруда, біля якої встановлені дорожні знаки 3.29 (обмеження максимальної швидкості руху), після нього дорожній знак 3.41 (СТОП контроль). Після виконання вимог даних дорожніх знаків його зупинив працівник поліції, причиною зупинки зазначив невиконання вимог дорожнього знака «Проїзд без зупинки заборонено», які він виконав, однак поліцейський міг цього не помітити, оскільки попереду рухалися ще два транспортні засоби. Крім того, дорожній знак 3.41 був встановлений з порушенням ПДР, норм та стандартів., оскільки на місці зупинки біля невідомої споруди відсутні позначення щодо встановлення будь-якого контрольного пункту тощо, а на його вимогу поліцейський не надав підтвердження щодо законності встановлення зазначеної вище споруди та її там перебування. Також, оскаржувана постанова була винесена без підготовки справи до розгляду, без надання можливості отримання правової допомоги, а її копія не була вручена позивачу, що позбавило його права на своєчасне оскарження дій поліцейського та прийнятого ним рішення. На підставі вказаного скасувати оскаржувану постанову, провадження у справі закрити, стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 07.08.2024 року позивачу поновлено строк для оскарження постанови, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У встановлений ухвалою строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача 14.08.2024 року до суду надійшов відзив, у якому зазначено, що справа про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП розглянута посадовою особою в межах наданих повноважень з дотриманням процедури розгляду справи, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивача було повідомлено причину зупинки, ознайомлено з його правами, а копію оскаржуваної постанови направлено йому 18.07.2024 року рекомендованим листом. Позивач на власний розсуд не надав поліцейським письмові пояснення по суті вчиненого адміністративного правопорушення. Факт події та розгляд адміністративної справи зафіксовано на нагрудну боді-камеру №63, відеозапис із якої долучено до відзиву.

Позивач у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач (його представник) у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

На підставі ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2, 3 ст. 90 КАС України).

Судом встановлені наступні обставини.

Із постанови серії БАД №820141від 17.07.2024 року вбачається, що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а саме за те, що 17.07.2024 року о 15 год в с. Седлище Бар`єр 29 водій керував транспортним засобом марки «KIA RIO», д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху не виконав вимоги дорожнього знаку 3.41 «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив п.8.4 ПДР.

Дорожній знак 3.41 "Контроль" передбачає заборону проїзду без зупинки перед контрольними пунктами (дорожня станція патрульної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо). Застосовується лише за умови обов`язкового поетапного обмеження швидкості руху шляхом попереднього встановлення необхідної кількості знаків 3.29 та (або) 3.31 згідно з вимогами пункту 12.10 цих Правил.

Даному випадку з матеріалів справи встановлено, що наявність дорожнього знаку 3.41 сторонами не заперечується, разом цим із доданого до відзиву відеозапису вбачається, що автомобіль марки «KIA RIO», д.н.з. НОМЕР_1 , дійсно проїхав на швидкості та був зупинений працівником поліції.

Крім цього, на вказаному відеозаписі зафіксовано і процедуру розгляду справи працівником поліції, яка була дотримана і будь-яких порушень судом не встановлено. ОСОБА_1 були роз`яснені його права, він був попереджений про винесення щодо нього постанови за ч.1 ст.122 КУпАП. Жодних клопотань про необхідність залучення адвоката позивач не заявляв, від підпису про отримання копії оскаржуваної постанови відмовився, на що працівник поліції вказав, що така буде відправлена поштою.

З огляду на вищевикладене, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами.

Таким чином, на переконання суду, докази подані представником відповідача у є належними та допустимими в розумінні положень ст. 251 КУпАП.

Піддавати вказані докази сумніву у суду немає підстав, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та відтворюють фактичні обставини цієї справи.

Отже, сукупність вищенаведених доказів повністю спростовують доводи позивача про відсутність доказів його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. .1 ст. 122 КУпАП, яке ставиться йому у провину.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому правопорушенні суд розцінює як спосіб уникнення ним адміністративної відповідальності при накладенні адміністративного стягнення.

Відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, що кореспондується з позиціями КЦС ВС у постановах від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц).

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, на підставі оцінених доказів, суд дійшов висновку, що стороною відповідача, в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, доведено факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, тому постанову серії БАД №820141 від 17.07.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Керуючись ст. 9,77,90,139,242-246,286 КАС України, ст. 247,280,293 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без змін постанову серії БАД №820141 від 17.07.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляду штрафу в розмірі 340 гривень, винесену поліцейським СРПП ВПД №1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Дишком Володимиром Васильовичем.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ