Справа № 752/10871/24
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції Таран Н.Г.
Суддя-доповідач Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року Справа № 759/6541/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

за участі секретаря Бродацької І.А.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - Відповідач) в якому просив:

- визнати дії інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенанта поліції Радчук Оксани Михайлівни про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у виді штрафу в сумі 340 (триста сорок) гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУПАП незаконними;

- визнати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2087229 від 07 травня 2024 року протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки він не порушував Правил дорожнього руху України, а правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності не підтверджується належними і допустимими доказами.

2. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується вчинення Позивачем порушення, за яке його було притягнуто до відповідальності, а саме перевищення встановленого обмеження швидкості руху більш ніж на 20 км/год.

При цьому, суд зазначив, що показники приладу TruCam LTI 20/20 є належним доказом вчинення Позивачем спірного правопорушення.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, наполягаючи на протиправності та безпідставності спірної постанови про накладення на нього адміністративного стягнення.

При цьому, Апелянт у своїй скарзі як і у позовній заяві наполягає на тому, що він не керував автомобілем на момент його зупинки поліцейським.

Окрім того, ОСОБА_1 стверджує, що у наданих Відповідачем доказах немає жодного належного, допустимого, достовірного або достатнього для висновку про вчинення порушення ПДР саме ним, а не ОСОБА_3 .

Також Апелянт зазначив, що судом першої інстанції помилково врахований фотознімок, отриманий шляхом друку через спеціалізовану комп?ютерну програму з лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam, оскільки він викладений іноземною мовою, якою не володіє Позивач, що є істотним порушенням процесуального закону.

Окрім того ОСОБА_1 стверджує, що вимірювання швидкості технічним приладом TruCAM LTI 20/20 інспектором Радчук О.М. не здійснювалося, оскільки прилад перебував у руках невідомої особи.

Окремо Апелянт зазначив, що Відповідачем не було дотримано процесуальних строків для подачі відзиву на позовну заяву та поновлення судом цього строку без поважних підстав.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2024 та від 18.09.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому у своєму відзиві Відповідач, зокрема, зазначає, що на відеозаписі з нагрудного портативного відеореєстратора зафіксовано, що з-за керма т.з. Мерседес Бенз з номерним знаком НОМЕР_1 вийшов саме ОСОБА_1 . Докази, які вказували б на вчинення правопорушення ОСОБА_3 у матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, Відповідач зазначає, що дійсно однією із мов програмного забезпечення відповідно до якого здійснюється аналітична обробка отриманих файлів є «російська», що жодним чином не впливає на недостовірність чи неналежність отриманої інформації.

6. 07.10.2024 об 11:55 у судове засідання учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим відповідно до ст. 311 КАС України апеляційним судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про перехід до розгляду цієї справи в порядку письмового провадження.

7. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

8. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07 травня 2024 року поліцейським роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Радчук О.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2087229, якою ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Зі змісту постанови встановлено, що на автомобільній дорозі М-06 Київ - Чоп, 163км+300 м 07.05.2024 року водій транспортного засобу «MerсedesBenzGLE 550E» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 95 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більше ніж на 20 км)год, чим порушив п. 12.9.б Правил дорожнього руху України, вчинив тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, за що на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Швидкість вимірювалася приладом «Трукам ТС000632»

Також у постанові зазначено, що швидкість вимірювалась приладом ТruСаm ТС000632, який отримав сертифікат перевірки, сертифікат відповідності, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/27941.

Відповідно до Переліку засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 року № 437, вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM II фірми Laser Technology, Inc., США, У3197-12 міжповірочний інтервал становить 1 рік.

Крім того, можливість використання виробу «TruCAM LTІ 20/20» виробництва Laser Technology Inc., США, підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку.

Так, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCAM зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCAM, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

9. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.п. 1.3, 12.4 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.п. «б» п. 12.9 ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду апеляційної інстанції.

10. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що перевищення максимально дозволеної швидкості руху транспортного засобу в населеному пункті більш як на 20 км/год є правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 122 КУпАП.

11. При цьому, достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.

12. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що перевищення Апелянтом максимально дозволеної швидкості руху транспортного засобу на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 163 км +300 м більш як на 20 км/год. підтверджується матеріалами справи.

13. Так, з відеозапису з приладу LTI 20/20 TruCam, долученого до матеріалів справи, вбачається, що автомобіль з реєстраційним номером НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 95 км/год, чим порушив п. 12.9.б ПДР України.

14. При цьому, аналізуючи доводи Апелянта про помилкість врахування судом першої інстанції як належного, допустимого та достатнього доказу у справі фотознімку, отриманого шляхом друку через спеціалізовану комп??ютерну програму з вказаного вище пристрою LTI 20/20 TruCam, колегія суддів зазначає наступне.

15. Так, відповідно до ч. 1, 3 ст. 15 КАС України, судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасників судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Отже, у разі, коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, зокрема російською, додається також їхній переклад українською мовою, засвідчений у встановленому порядку.

16. Однак, як вбачається з матеріалів справи, фотознімок, отриманий шляхом друку через спеціалізовану комп?ютерну програму з LTI 20/20 TruCam, викладений російською мовою без надання належним чином завіреного перекладу, що порушує засади здійснення адміністративного судочинства та права учасників процесу на використання ними в судовому процесі української мови, як державної.

17. Однак, вказане не впливає на правильність висновків суду першої інстанції з огляду на наявність інших доказів у справі, які підтверджують, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, за яке його й було притягнуто до адміністративної відповідальності, зокрема електронні докази - відео з нагрудного портативного відеореєстратора MOTOROLA VB400 475722, 475467 та іші докази які містяться у матеріалах справи.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що сам факт перевищення максимально дозволеної швидкості руху транспортного засобу більш як на 20 км/год. Апелянтом не оспорюється.

18. Переглядаючи рішення суду першої інстанції з урахуванням доводів Апелянта про те, що він не є суб`єктом правопорушення, оскільки не керував транспортним засобом, колегія суддів зазначає, що вказане спростовується матеріалами справи, зокрема відеозаписом з нагрудного портативного відеореєстратора MOTOROLA VB400 475722, 475467. Так, з вказаного відеозапису чітко вбачається, що після здійснення зупинки на вимогу інспектора з автомобіля «MerсedesBenzGLE 550E» реєстраційний номер НОМЕР_1 з місця водія вийшов саме ОСОБА_1 .

19. Окрім того, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 2.2 ПДР, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

20. Разом з тим, докази, які підтверджують передання права керування автомобілем «MerсedesBenzGLE 550E» реєстраційний номер НОМЕР_1 іншій особі, а саме ОСОБА_3 , зокрема через державний додаток «Дія», Апелянтом не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.

21. При цьому апеляційний суд відзначає, що регламентований частиною другою статті 77 КАС України покладений на Відповідача обов`язок доказування не є абсолютним і, згідно з приписами частини першої вказаної норми, Позивач також повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

22. Твердження ОСОБА_1 про те, що вимірювання швидкості технічним приладом TruCAM LTI 20/20 інспектором Радчук О.М. не здійснювалося, колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки вказане не підтверджується жодними належними та допустимими доказами в контексті ст. 73,74 КАС України.

23. Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог у цій справі.

24. Аналізуючи доводи Апелянта про те, що Відповідачем не було дотримано процесуальних строків для подачі відзиву на позовну заяву та поновлення судом цього строку без поважних підстав, колегія суддів зазначає про їх необґрунтованість з огляду на наступне.

25. Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 27.05.2024 у справі №752/10871/24 було відкрито провадження та визначено Відповідачу строк на подання відзиву на позов - 15 днів із дня вручення цієї ухвали.

26. Згідно з довідкою про доставку електронного листа, вказану ухвалу було надіслано Відповідачу 30.05.2024 на його електронну адресу /т.1 а.с. 18/. Відзив на позовну заяву про скасування постанови зареєстровано судом 10.06.2024 за вх.№32292 /т.1 а.с.19/.

27. Вказане дозволяє колегії суддів стверджувати про дотримання Відповідачем процесуальних строків подання відзиву та , відповідно, про відсутність порушень норм процесуального права під час розгляду цієї справи судом.

28. Отже, судом першої інстації повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

29. Надаючи оцінку таким доводам Апелянта, а також всім доводам його скарги, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

30. Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

31. Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

32. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

33. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року - без змін.

34. Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи та відповідно до приписів ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 07 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк