Справа № 420/23906/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області №44 від 20.06.2024 щодо відмови їй - ОСОБА_1 , у: - переведенні з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ; - не зарахуванні до стажу державної служби періоду роботи на посаді спеціаліста І категорії та провідного спеціаліста Управління праці та соціального захисту населення Авдіївської міської ради Донецької області з 19.07.2001 по 20.02.2012;

зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області перевести, починаючи з 28.05.2024 року її - ОСОБА_1 , з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, зарахувавши до стажу державної служби період роботи на посаді спеціаліста І категорії та провідного спеціаліста Управління праці та соціального захисту населення Авдіївської міської ради Донецької області з 19.07.2001 по 20.02.2012.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи (загальне захворювання) обчислену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

28.05.2024 року вона звернулась до ГУ ПФУ в Хмельницькій області із заявою про переведення з пенсіі? по інвалідності згідно Закону Украі?ни «Про загальнообов`язкове державне пенсіи?не страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону Украі?ни «Про державну службу».

За результатом розгляду заяви рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 20.06.2024 №44 їй відмовлено в переведенні, оскільки стаж державної служби становить 09 років 09 місяців 08 днів. При цьому до стажу державної служби не зараховано період роботи з 19.07.2001 по 20.02.2012, оскільки займана посада в органах місцевого самоврядування та не відноситься до посад державної служби.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду у постановах від 04.04.2018 у справі №822/524/18, від 26.06.2018 у справі №676/4235/17, та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №822/524/18, позивачка зазначає, що законодавство, яке діяло у спірний період, передбачало віднесення до стажу державної служби час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

Таким чином, період роботи з 19.07.2001 по 20.02.2012 підлягає зарахуванню до стажу державної служби. В такому разі у неї наявний необхідний стаж для переведення на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу».

Ухвалою суду від 05.08.2024 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 26.08.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в електронній формі.

Представник ГУ ПФУ в Одеській області подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи обчислену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Представник зазначив, що рішенням №44 від 20.06.2024 позивачці відмовлено у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» з огляду на відсутність у заявниці необхідного стажу державної служби в 20 років. Крім того, станом на 01.05.2016 позивач на посадах державної служби не перебувала.

Період роботи з 19.07.2001 по 20.02.2012 до стажу державної служби не зараховано, оскільки займана посада не відноситься до відповідних категорій посад державних службовців визначених ст.25 Закону України «Про державну службу».

З 04.07.2001 набрав чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування», відповідно до якого посади в органах місцевого самоврядування віднесені до відповідних категорій посадових осіб місцевого самоврядування, а не до відповідних категорій посад державних службовців.

Тобто, посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому періоди роботи на посадах службовців в органах місцевого самоврядування при переході на посади, віднесені до відповідних категорій посад органів місцевого самоврядування, не можуть бути зараховані до стажу державної служби.

Отже, відсутні підстави для зарахування до стажу державної служби спірного періоду роботи, оскільки позивачці присвоєно ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки №6827- від 29.03.2022 позивачку взято на облік як внутрішньо переміщену особу, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місця проживання: АДРЕСА_2 .

Сторонами не заперечується, що позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи (загальне захворювання) обчислену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

28.05.2024 року ОСОБА_1 за адресою фактичного місця проживання звернулась до ГУ ПФУ в Хмельницькій області із заявою №1430 про переведення з пенсіі? по інвалідності згідно Закону Украі?ни «Про загальнообов`язкове державне пенсіи?не страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону Украі?ни «Про державну службу».

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто ГУ ПФУ в Одеській області та за результатами її розгляду прийнято рішення №44 від 20.06.2024 про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону Украі?ни «Про державну службу», у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби.

В рішенні зазначено, що стаж державного службовця заявниці становить 9 років 9 місяців 8 днів. Період роботи з 19.07.2001 по 20.02.2012 до стажу державної служби не зараховано, оскільки займана посада не відноситься до відповідних категорій посад державних службовців визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу». В зазначений період ОСОБА_1 працювала в управління праці та соціального захисту населення Авдіївської міської Ради Донецької області спеціалістом 1 категорії, особі присвоєно 11 ранг 6 категорії згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Позивачка, вважаючи рішення ГУ ПФУ в Одеській області №44 від 20.06.2024 протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, звернулась до суду з цим позовом.

До 01 травня 2016 року умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі Закон №3723-ХІІ).

01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII), що регулює, зокрема, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.

Пункт 8 розділу ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону №889-VІІІ передбачає, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з п.10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ мають право особи, які на день набрання чинності Законом №889-VIII:

1) мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України;

2) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право, зокрема, жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ст.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд, у постанові від 22.05.2024 року у справі №500/1404/23 зазначив, що для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Судом по цій справі встановлено, що відповідачем зараховано до стажу державної служби позивачки 9 років 9 місяців 8 днів. При цьому, до цього стажу не хараховано період роботи з 19.07.2001 по 20.02.2012.

Згідно записів №24-28 трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2 остання у спірний період працювала в Управлінні праці та соціального захисту населення Авдіївської міської Ради Донецької області, а саме:

01.03.2001 року призначено на посаду спеціаліста І категорії відділу обліку та звітності;

19.07.2001 року присвоєно 11 ранг 6 категорії згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», прийнята присяга;

01.12.2006 року призначено на конкурсній основі спеціалістом І категорії відділу з надання житлових субсидій;

19.02.2007 року призначено на посаду провідного спеціаліста відділу з надання житлових субсидій як таку, що успішно пройшла стажування;

01.03.2007 року переведена на посаду провідного спеціаліста відділу грошових виплат та компенсацій, збережено 11 ранг 6 категорії посадових осіб місцевого самоврядування;

20.02.2012 звільнена з посади за власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.

У спірний період трудової діяльності позивачки чинним був порядок Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі Порядок №283), який втратив чинність 01.05.2016.

Відповідно до п.2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст.14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Вказане положення також закріплено у пункті 4 чинного Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі Порядок №229).

Таким чином, як Порядок №283, так і чинний Порядок №229 передбачають, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

04.07.2001 року набрав чинності закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-III (далі Закон №2493-III).

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-III передбачено, що дія Закону №3723-ХІІ поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 у справі №351/1792/17, зазначив, що після набрання чинності Законом №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до ст.46 Закону №889-VIII та п.4 Порядку №229 час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.

Також у постанові від 06.03.2020 року у справі №1.380.2019.000417 Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування зараховувалась до стажу державної служби у порядку та відповідно до Порядку №283 спірний досліджуваний період слід зарахувати до стажу державної служби для виплати надбавки за вислугу років.

На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд враховує висновки, викладені Верховним Судом, та вважає, що робота позивачки на посадах в органі місцевого самоврядування відповідно до п.2 Порядку №283 зараховується до стажу державної служби.

Суд дійшов висновку, що відповідачем неправомірно незараховано до стажу державної служби період роботи позивачки з 19.07.2001 по 20.02.2012 на посадах в органі місцевого самоврядування.

Суд, перевіряючи легітимність прийнятого рішення, встановив, що оскаржуване рішення містить єдину підставу відмови у переведенні на пенсію за віком за Законом №889-VIII відсутність необхідного стажу державної служби.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд вважає, що ГУ ПФУ в Одеській області, приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для переведення позивачки на пенсію за віком для держслудбовців, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої нею заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачці в переведенні на пенсію за віком за Законом №889-VIII.

Суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Одеській області №44 від 20.06.2024 про відмову в переведенні на пенсію за віком за Законом №889-VII є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд вважає, що з урахуванням дискреційних повноважень відповідача, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та захисту шляхом: визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області №44 від 20.06.2024 та зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву позивачки від 28.05.2024 №1430 про переведення на пенсію за віком за Законом №889-VII, зарахувавши до її стажу державної служби період роботи з 19.07.2001 по 20.02.2012.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачкою за подання даного позову сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Суд вважає, що на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплаченого судового збору у розмірі 800 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №44 від 20.06.2024 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.05.2024 №1430 про переведення з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», зарахувавши до її стажу державної служби період роботи з 19.07.2001 по 20.02.2012.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати за сплату судового збору в розмірі 800 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва