Справа № 420/28876/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту майна та коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просить: скасувати арешт (припинити обтяження) усього майна та коштів ОСОБА_1 , накладений Малиновським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.11.2021 на його майно та кошти накладений арешт Малиновським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Позивач вказав, що на момент відкриття виконавчого провадження та накладення арешту майна та коштів, він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де прописаний з 29.04.2011 до теперішнього часу. Нерухомого майна на території Хаджибеївського (Малиновського) району м. Одеси на момент відкриття виконавчого провадження не мав та не має.

На думку позивача, Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ніяких правових підстав щодо вчинення будь-яких процесуальних дій відносно нього не мав, та наклав арешт на майно та кошти з грубим порушенням вимог територіальності.

Станом на момент звернення з зазначеним позовом в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 .

Ухвалою від 02.10.2024 року визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом та поновлено цей строк. Прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 08.10.2024 року о 10:00 год. Витребувано у відповідача наявні в АСВП матеріали виконавчого провадження ВП №67606308.

У судове засідання, призначене на 08.10.2024 року о 10:00 год., учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст.268 КАС України.

Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та витребувані матеріали виконавчого провадження ВП №67606308, наявні в АСВП, до суду не подав.

Частиною 3 ст.268 КАС України визначено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29.04.2011 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

22.11.2021 на майно та кошти ОСОБА_1 Малиновським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) накладений арешт (ВП №67606308).

08.08.2024 року представником позивача направлена заява до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка зареєстрована за № 23526, з проханням зняти арешт з майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №67606308 від 22.11.2021 року (а.с. 17-20).

У відповідь на заяву 09.08.2024 року Малиновський відділ державної служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за №156728 повідомив, що на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №67606308 з примусового виконання вимоги № Ф37571-51У від 17.02.2021, що видана ГУ ДПС в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 боргу (недоїмки) у розмірі 37788,74 грн., що відкрито 22.11.2021 та завершено 30.05.2022 згідно п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 09.08.2024 заборгованість за виконавчим документом не погашена, дані про сплату заборгованості за виконавчим документом (37788,74 грн.), виконавчого збору (3778,87 грн.) та витрат виконавчого провадження (369,00 грн.) в АСВП - відсутні.

Також відповідач зазначив, що згідно п.2 Розділу 11 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 №1829/5, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавиця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік, таким чином, матеріали виконавчого провадження №67606308 були знищені за закінченням терміну зберігання, отже, ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження №67606308 та вчиняти в ньому дії не є можливим, оскільки дане виконавче провадження є завершеним, а його матеріали знищені.

Згідно положень ч.3 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Також відповідачем зазначено, що виконавче провадження завершено на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ - повернутий стягувачу. Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту у разі завершення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 21-22).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України №1404-VIII від 02.06.2016 року Про виконавче провадження в редакції, чинній на момент вчинення відповідних дій та прийняття постанов державним виконавцем (далі за текстом - Закон №1404-VIII).

Так, статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частинами 1, 2 ст.56 Закону №1404-VIII, зокрема, передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1).

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (ч.2).

Частиною 4 ст.59 Закону №1404-VIII встановлено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно частини 5 вказаної статті Закону №1404-VIII, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як випливає зі змісту наведеної вище ч.4 ст.59 Закону №1404-VIII, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII не є підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Разом з тим, суд бере до уваги, що згідно наведеної вище частини 1 ст.56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту майна боржника (позивача у даній справі), за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Тому в даному випадку на підставі частини 5 статті 59 Закону №1404-VIII арешт з майна позивача може бути знятий за рішенням суду.

Також як зазначено судом вище, згідно ч.1 ст.24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Так, на момент відкриття виконавчого провадження та накладення арешту майна та кошти позивача, він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта позивача про його реєстрацію за вказаною адресою з 29.04.2011 до теперішнього часу.

Доказів наявності у позивача нерухомого майна на території Хаджибеївського (Малиновського) району м. Одеси на момент відкриття виконавчого провадження матеріали справи не містять, і відповідач таких доказів суду не надав.

Тому суд погоджується з доводами позивача, що Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не мав правових підстав для відкриття виконавчого провадження та вчинення будь-яких інших процесуальних дій відносно позивача. Отже, відповідач наклав арешт на майно та кошти позивача з порушенням вимог територіальності.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо необхідності зобов`язання відповідача зняти арешт з усього нерухомого майна та коштів боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який накладений в рамках виконавчого провадження ВП № 67606308.

При цьому суд бере до уваги приписи частини 5 статті 59 Закону №1404-VIII, дискрецію відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо накладення та скасування арешту на майно та кошти боржника, приписи пунктів 3, 4 ч.2 ст.245 КАС України щодо повноважень суду при вирішенні справи, визначений ст.287 КАС України предмет спору в даній категорії справ.

Тому вимога позивача про скасування безпосередньо судом накладеного на майно та кошти позивача арешту задоволенню не підлягає, та слід зобов`язати відповідача зняти арешт з усього нерухомого майна та коштів боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який накладений в рамках виконавчого провадження ВП № 67606308.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.3 ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1211 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 139, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229, ст.ст. 139, 241-246, 268, 269, 287 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: вул. Старицького, 10а, м. Одеса, 65036, ) задовольнити частково.

Зобов`язати Малиновський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з усього нерухомого майна та коштів боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який накладений в рамках виконавчого провадження ВП № 67606308.

У решті позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів