Справа № 620/10807/24
Суддя: Наталія БАРГАМІНА
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року Чернігів Справа № 620/10807/24

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави до Линовицької селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Линовицької селищної ради про визнання протиправною бездіяльності Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області () щодо нерозроблення програми з охорони об`єктів культурної спадщини, розташованих на території Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області та подання її на сесію ради для вирішення питання щодо розгляду та можливості затвердження такої програми та зобов`язати Линовицьку селищну раду Прилуцького району Чернігівської області () розробити програму з охорони об`єктів культурної спадщини, розташованих на території Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області та подати її на сесію Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області для вирішення питання щодо розгляду та можливості затвердження такої програми.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Линовицькою селищною радою не вжито заходів, спрямованих на розроблення програми з охорони об`єктів культурної спадщини, розташованих на території Линовицької об`єднаної територіальної громади та подання її на сесію селищної ради для вирішення питання щодо розгляду та можливості затвердження такої програми.

Відповідачем відзив на позов подано не було.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до листа Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 18.07.2024 № 15-1977/8 на території Линовицької селищної ради знаходиться 8 пам`яток археології місцевого значення Чернігівської області, не занесених до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, а саме: городище «Линовиця-1», І тис. до н.е., поблизу села (кол. Прилуцький район), охоронний номер 5901-Чр; городище «Линовиця-2», ХІ-ХІІІ ст. поблизу села на невеликому підвищенні в болотистій заплаві р. Рудки (код. Прилуцький район), охоронний номер 5900-Чр; грунтовий могильник, III- V ст., В околицях села, на лів. бер. р. Линовиці, охоронний номер 5902-Чр; курганна група, ІІ-І тис. до н.е., за 0,4 км на схід від села (кол. Прилуцький район), охоронний номер 2504-Чр; поселення, II тис. до н.е., на півн. околиці села (кол. Прилуцький район), охоронний номер 5897-Чр; городище «Лутайки», І тис. до н.е., ІХ-Х1І1 ст., у пд-с наст. села, на території школи і саду (кол. Прилуцький район, с. Лутайки), охоронний номер 4724-Чр; курган, ІІ-І тис. до н.е., на північ від села (кол. Прилуцький район, с. Лутайки), охоронний номер 5904-Чр; курганний могильник, Х-ХІІ ст., поблизу села (кол. Прилуцький район, с. Лутайки), охоронний номер 5903-Чр, 18 щойно виявлених археологічних об`єктів культурної спадщини Чернігівської області та інші пам`ятки історії та щойно виявлені історичні обпекти культурної спадщини не занесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (а.с. 15-24).

Як вбачається з листа Линовицької селищної ради від 17.07.2024 № 03-04/496, наданого на запит Прилуцької окружної прокуратури від 19.06.2024 № 54-77-4205 вих-24, на підвідомчій території не розроблялась та не затверджувалась Програма щодо охорони культурної спадщини (а.с. 10-12).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У відповідності до положень Закону України «Про прокуратуру» прокурор одержує передбачену законом можливість захищати права та інтереси не конкретного державного органу, а дещо абстрактні інтереси держави, що в широкому сенсі можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів і являти собою потребу в здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих, зокрема, на гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, а також охорону землі, лісів, водойм як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, в тому числі, й територіальних громад.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 зазначено, що із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні також покликалась на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, згідно із яким Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема зазначив, що за змістом частини третьої статті 23 Закону №1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Враховуючи, що інтереси держави до цього часу залишаються не захищеними, наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.

Частиною першою статті 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Конституція України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері культурної спадщини регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини».

Зі змісту преамбули Закону України «Про охорону культурної спадщини» вбачається, що об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Положеннями статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або с творені людиною об`єкти незалежно віл стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Пам`ятка культурної спадщини об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності ним Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

Згідно частини першої статті 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать, зокрема, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Стаття 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що до системи місцевого самоврядування входять виконавчі органи рад. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (частина перша статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

При цьому, частиною другою статті 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, зокрема організація розроблення відповідних програм охорони культурної спадщини.

Також, відповідно до підпункту 1 пункту а статті 27 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать підготовка програм соціально-економічного та культурного розвитку сіл, селищ, міст, цільових програм з інших питань самоврядування, подання їх на затвердження ради, організація їх виконання; подання раді звітів про хід і результати виконання цих програм.

Пунктом 22 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування.

Правовий аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що у даному випадку саме на Линовицьку селищну раду покладається обов`язок щодо розроблення відповідних програм охорони культурної спадщини.

Разом з тим, пункт 1 частини другої статті 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» покладає на Линовицьку селищну раду обов`язок забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на території повноважень селищної ради.

Суд зазначає, що об`єкти культурної спадщини є надбанням українського народу загалом та відповідної територіальної громади зокрема, оскільки несуть собою велику цінність для розвитку історичної, етнічної, культурної самобутності держави і саме на органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно то Закону, покладено обов`язок щодо їх охорони та забезпечення належного догляду та збереження.

Проте, заходи щодо розроблення Програми з охорони об`єктів культурної спадщини, розташованих на території Линовицької селищної ради, взагалі не вживались.

Таким чином, наведене свідчить про невиконання Линовицькою селищною радою положень Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що Линовицькою селищною радою допущено протиправну бездіяльність, оскільки у останньої існує обов`язок вчинити конкретні дії, але такий обов`язок не виконаний.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури підлягає задоволенню повністю.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури (вул. В`ячеслава Чорновола, 50-А, м. Прилуки, Чернігівська обл., Прилуцький р-н, 17500, ) в інтересах держави до Линовицької селищної ради (вул. Шевченка, 1, смт Линовиця, Чернігівська обл., Прилуцький р-н, 17584, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області щодо нерозроблення програми з охорони об`єктів культурної спадщини, розташованих на території Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області.

Зобов`язати Линовицьку селищну раду Прилуцького району Чернігівської області розробити програму з охорони об`єктів культурної спадщини, розташованих на території Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, та подати її на сесію Линовицької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області для вирішення питання щодо розгляду та можливості затвердження такої програми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.10.2024.

Суддя Наталія БАРГАМІНА