Справа № 580/12356/23
Суддя: Заїка Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Заїки М.М.,

суддів - Ганечко О.М., Шведа Е.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач 1), військової частини НОМЕР_3 (далі - відповідач 2), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 3), у якому просив суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо неналежного нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.03.2022 по 09.10.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.03.2022 по 09.10.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (далі - Порядок №44);

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_3 щодо неналежної виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.03.2022 по 09.10.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 здійснити виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.03.2022 по 09.10.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 позов задоволено частково, ухвалено:

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.03.2022 по 31.08.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102 грн.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_3 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.09.2023 по 09.10.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102 грн.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.03.2022 по 09.10.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102 грн. на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що з 29.01.2020 відновлена дія пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704) згідно якої розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та розміру окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.

Разом з цим, пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" та пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2023 рік" встановлено спеціальну норму, якою прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні. Тобто, вказаними Законами фактично зупинено зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб для нарахування грошового забезпечення за спеціальними законами, що на думку суду також поширюється на військовослужбовців, які проходять військову службу, тому для нарахування грошового забезпечення позивача у спірний період повинна застосовуватись величина прожиткового мінімуму - 2102 грн.

З 01.09.2023 нарахування та виплата належних видів забезпечення особовому складу військової частини НОМЕР_2 , а також податків, зборів, відрахувань та утримань здійснюється об`єднаною фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_3 . Тому, ля відновлення порушених прав позивача на військову частину НОМЕР_3 необхідно покласти обов`язок щодо нарахування та виплати спірних виплат позивачу, як установу, яка з 01.09.2023 несе відповідальності за правильність і повноту нарахування і виплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 .

Щодо позовних вимог про виплату грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає, що між сторонами в цій частині відсутній спір, а позовні вимоги є передчасними, оскільки в суду відсутні підстави вважати, що під час нарахування та виплати грошового забезпечення військова частина НОМЕР_3 порушить вимоги Постанови №44.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відсутні підстави застосовувати до військовослужбовців спеціальний прожитковий мінімум, зростання якого зупинено за приписами Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" та Закону України "Про Державний бюджет на 2023 рік".

У довідці №19 від 02.01.2024 про нараховане грошове забезпечення, відсутні відомості, які б підтверджували виплату грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб згідно Порядку №44, а тому позовні вимоги у цій частині не можуть вважатись передчасними.

Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 04.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі за вказаною апеляційної скаргою позивача, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідачі не подали відзивів або письмових пояснень на апеляційну скаргу позивача.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при нарахуванні грошового забезпечення позивачу, відповідач правомірно враховував положення Постанови №704, у редакції чинній на час проведення таких нарахувань, та визначив розміри посадового окладу та окладу за військовим званням, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного станом на 01.01.2018.

Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 01.05.2024 відкрито апеляційне провадження у справі за вказаною апеляційної скаргою відповідача 2, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача 2, в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Відповідачі не подали відзивів або письмових пояснень на апеляційну скаргу відповідача 2.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2024 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 призваний на військову службу із запасу ІНФОРМАЦІЯ_2 та проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 з 01.03.2022.

Згідно із наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.01.2023 № 2 "Про затвердження Положення про спільне фінансове господарство ІНФОРМАЦІЯ_1 та військовими частинами НОМЕР_2 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 " на час служби позивача у військовій частині НОМЕР_2 , в період часу з 01.03.2022 по 31.08.2023 виплати грошового забезпечення здійснював ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) № 1160 від 22.08.2023, військова частина НОМЕР_2 знята з фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 та з 01.09.2023 зарахована на фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_3 .

Пунктом 2 наведеного наказу створено об`єднану фінансово-економічну службу військової частини НОМЕР_3 , до складу якої включити особовий склад фінансово-економічних служб військових частин НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_2 .

Заходи фінансового забезпечення, ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової, бюджетної звітності вказаних військових частин здійснювати силами об`єднаної фінансово-економічної служби під керівництвом начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера Військової частини НОМЕР_3 .

Отже, з 01.09.2023 нарахування та виплата належних видів забезпечення особовому складу військової частини НОМЕР_2 , а також податків, зборів, відрахувань та утримань здійснюється об`єднаною фінансово-економічною службою Військової частини НОМЕР_3 .

Наказом командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України №232 від 09.10.2023 звільнено від займаної посади і призначено капітана ОСОБА_1 , начальника штабу - заступника командира батальйону НОМЕР_13 окремого стрілецького батальйону НОМЕР_14 окремої механізованої Степової бригади Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України - офіцером групи підготовки НОМЕР_15 батальйону резерву Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України.

Не погоджуючись з визначеним розміром посадового окладу та окладу за військовим званням позивач звернувся до суду з позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з 29.01.2020 відновлена дія пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704) згідно якої розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та розміру окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.

Разом з цим, пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" та пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2023 рік" встановлено спеціальну норму, якою прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні. Тобто, вказаними Законами фактично зупинено зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб для нарахування грошового забезпечення за спеціальними законами, що на думку суду також поширюється на військовослужбовців, які проходять військову службу, тому для нарахування грошового забезпечення позивача у спірний період повинна застосовуватись величина прожиткового мінімуму - 2102 грн.

З 01.09.2023 нарахування та виплата належних видів забезпечення особовому складу Військової частини НОМЕР_2 , а також податків, зборів, відрахувань та утримань здійснюється об`єднаною фінансово-економічною службою Військової частини НОМЕР_3 . Тому, для відновлення порушених прав позивача на Військову частину НОМЕР_3 необхідно покласти обов`язок щодо нарахування та виплати спірних виплат позивачу, як установу, яка з 01.09.2023 несе відповідальності за правильність і повноту нарахування і виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_2 .

Щодо позовних вимог про виплату грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає, що між сторонами в цій частині відсутній спір, а позовні вимоги є передчасними, оскільки в суду відсутні підстави вважати, що під час нарахування та виплати грошового забезпечення Військова частина НОМЕР_3 порушить вимоги Постанови №44.

Щодо вказаних висновків суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно із ч.2 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №704, яка набрала чинності 01.01.2018, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 4 Постанови №704 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Пунктом 6 Постанови №103 вказаний пункт 4 Постанови №704 викладено у такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103.

Отже, пункт 6 Постанови №103 втратив чинність і у зв`язку з чим відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у редакції до внесення скасованих судом змін, згідно якої розрахунковою величиною для визначення окладів є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип юридичної визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, що ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (праві позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.11.2011 №10-рп/2011).

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» від 23.09.1998 Європейський Суд наголосив, що національне право має відповідати поняттю «законність», визначеному Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане - було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія.

Щодо неоднозначного трактування норм законодавства України Європейський суд з прав людини висловився у рішенні ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», зазначивши про пріоритет застосування найбільш сприятливого для особи тлумаченням норм права.

Таким чином, у зв`язку із щорічною зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з дати прийняття постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, позивач має право на визначення складових грошового забезпечення з 29.01.2020 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на перше січня відповідного календарного року, на відповідні тарифні коефіцієнти.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" та пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2023 рік" встановлено спеціальну норму, якою прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні.

Отже, вказаними Законами фактично зупинено зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб для нарахування грошового забезпечення за спеціальними законами, що на думку суду також поширюється на військовослужбовців, які проходять військову службу, тому для нарахування грошового забезпечення позивача у спірний період повинна застосовуватись величина прожиткового мінімуму - 2102 грн.

Однак, Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2024 року у справі №340/608/23 дійшов висновку, про те, що норма статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» в частині встановлення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів з 1 січня в розмірі 2102 гривні, не поширюється на осіб, пенсія яким призначена відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

20.05.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704», пунктом 2 якої внесено зміну до пункту 4 Постанови №704, виклавши абзац перший в такій редакції:

« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Зважаючи на викладене, грошове забезпечення позивача має визначатись виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб визначеного:

- станом на 01.01.2022 для грошового забезпечення за період з 01.03.2022 по 31.12.2022;

- станом на 01.01.2023 для грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 19.05.2023;

- у розмірі 1762 грн для грошового забезпечення нарахованого після 19.05.2023.

Встановлено, що з 01.03.2022 по 09.10.2023 в якості розрахункової величини для визначення розміру складових грошового забезпечення позивача відповідач враховував прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018 у розмірі 1762 грн, що призвело до порушення права позивача на отримання грошового забезпечення у належному розмірі за період з 01.03.2022 по 19.05.2023 та свідчить про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог у цій частині.

При цьому, відповідач не допустив такого порушення прав позивача у частині нарахування грошового забезпечення після 19.05.2023, що свідчить про відсутність підстав для задоволення відповідних позовних вимог.

Щодо позовних вимог про проведення позивачу відповідних виплат з урахуванням Порядку №44, колегія суддів зазначає, що за змістом вказаного Порядку виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Разом з цим, до проведення відповідних виплат відсутні підстави вважати, що відповідач 2 не виплатить позивачу вказану компенсацію, а тому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про передчасність та відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись вказаними положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що позивач звільнений від сплати судового збору, інших витрат ним не понесено, суб`єктом владних повноважень не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 48, 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_3 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.03.2022 по 19.05.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.03.2022 по 31.12.2022 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, та за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М.М. Заїка

Судді О.М. Ганечко

Е.Ю. Швед

Повний текст постанови складено та підписано 09 жовтня 2024 року.