Справа № 160/12728/24
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук-Борисенко Н. В.
за участі секретаря судового засіданняВасильсенко Є.А.
представників позивача представника відповідача представники третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 , Форет М.С., Рожкова О.В., Андрющенко О.М.
16.05.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМФІ ТРЕЙД" до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Державної податкової служби України, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати Податкові повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20.02.2024:
- №103/32-00-07-08-20,
- №104/32-00-07-08-20,
- №105/32-00-07-08-20,
- №106/32-00-07-08-20,
- №107/32-00-07-08-20,
- №108/32-00-07-08-20,
- №109/32-00-07-08-20,
- №110/32-00-07-08-20,
- №111/32-00-07-08-20,
- №112/32-00-07-08-20,
- визнати протиправним та скасувати Податкові повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 26.02.2024:
- №122/32/00-07-08-20,
- №123/32/00-07-08-20,
- №124/32/00-07-08-20,
- №125/32/00-07-08-20,
- №126/32/00-07-08-20,
- №127/32/00-07-08-20,
- №128/32/00-07-08-20,
- визнати протиправним та скасувати Податкові повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 27.02.2024:
- №143/32/00-07-08-20,
- №144/32/00-07-08-20,
- №146/32/00-07-08-20.
В обгрунтування позовних вимог представником позивача вказано, що спірні ППР є протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Зі змісту наказів про проведення фактичних перевірок неможливо визначити конкретні підстави призначення цих перевірок, крім посилань на норми, що їх регулюють. Відповідачем також було допущено порушення прав позивача щодо інформування останнього про час та дату розгляду заперечень, а також можливість прийняти участь при розгляді заперечень на Акт перевірки. Окрім іншого, представник позивача вказав на неналежності та недопустимості доказів застосованих представниками ДПС у висновках, наведених в Акті.
21.05.2024 року ухвалою суду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень залишено без руху.
Ухвалою від 29.05.2024 року прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та відкрити провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
18.06.2024 року представником Відповідача-1 подано відзив на позовну заяву, яким заперечується проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, так як ППР відповідають вимогам законодавства.
18.06.2024 року представником Позивача подано відповідь відзив на позовну заяву, яким Позивач підтримує позовні вимоги, та повністю не погоджується з позицією Відповідача-1.
18.06.2024 року представником Відповідача-2 подано відзив на позовну заяву, яким заперечується проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, так як ППР відповідають вимогам законодавства.
19.06.2024 року представником Позивача подано відповідь відзив на позовну заяву, яким Позивач підтримує позовні вимоги, та повністю не погоджується з позицією Відповідача-2.
Головне управління ДПС у Житомирській області;
Головне управління ДПС у Рівненській області;
Головне управління ДПС у Чернівецькій області;
Головне управління ДПС у Кіровоградській області;
Головне управління ДПС у Львівській області;
Головне управління ДПС у Волинській області;
Головне управління ДПС в Івано - Франківській області;
Головне управління ДПС у Сумській області;
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області;
Головне управління ДПС в Одеській області;
Головне управління ДПС у Полтавській області;
Головне управління ДПС у Чернігівській області.
Від залучених до справи третіх осіб до суду було надіслано пояснення по справі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
За результатами перевірок представниками Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків було складено Акт фактичної перевірки №55/32-00-07-08-07/36962487 від 26.01.2024 року, Головного управління ДПС у Житомирській області було складено Акт фактичної перевірки №1438/06/25/РРО/36962487 від 26.01.2024 року, Головного управління ДПС у Рівненській області було складено Акт фактичної перевірки №792/Ж5/17-00-07-05-17/36962487 від 22.01.2024 року та було складено Акт фактичної перевірки №705/Ж5/17-000-07-05-17/36962487 від 18.01.2024 року, Головного управління ДПС у Чернівецькій області було складено Акт фактичної перевірки №582/Ж5-24-13-07-04-36962487 від 19.01.2024 року, Головного управління ДПС у Кіровоградській області було складено Акт фактичної перевірки №661/11/28/РРО/36962487 від 24.01.2024 року, Головного управління ДПС у Львівській області було складено Акт фактичної перевірки №2333/13/03/РРО/36962487 від 22.01.2024 року та було складено Акт фактичної перевірки №2325/13/03/РРО/3696248 від 19.01.2024 року; Головного управління ДПС у Волинській області було складено Акт фактичної перевірки №1641/03-20-07-05/36962487 від 26.01.2024 року; Головного управління ДПС в Івано - Франківській області було складено Акт фактичної перевірки №1913/09/15/РРО/ НОМЕР_1 від 26.01.2024 року та було складено Акт фактичної перевірки №1923/09/15/РРО/36962487 від 26.01.2024 року, Головного управління ДПС у Сумській області було складено Акт фактичної перевірки №845/18/19/РРО/36962487 від 26.01.2024 року, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області було складено Акт фактичної перевірки №88/04/36/07/08/РРО/36962487 від 19.01.2024 року, Головного управління ДПС в Одеській області було складено Акт фактичної перевірки №2607/15/32/РРО/36962487 від 24.01.2024 року, було складено Акт фактичної перевірки №2608/15/32/РРО/ НОМЕР_1 від 24.01.2024 року та було складено Акт фактичної перевірки №2585/15/32/РРО/ НОМЕР_1 від 24.01.2024 року, Головного управління ДПС у Полтавській області було складено Акт фактичної перевірки №944/16/31/РРО/36962487 від 24.01.2024 року та було складено Акт фактичної перевірки №985/16/31/РРО/36962487 від 25.01.2024 року, Головного управління ДПС у Чернігівській області було складено Акт фактичної перевірки №1302/ж5/25-01-07-05-01 від 26.01.2024 року.
Висновок до Акту Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО),. Суть порушення полягає у тому, що Позивачем здійснюється проведення розрахункових операцій на неповну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Житомирській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО)»,. Суть порушення полягає у тому, що Позивачем здійснюється проведення розрахункових операцій на неповну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Чернігівській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО)». Суть порушення полягає у тому, що Позивачем здійснюється проведення розрахункових операцій на неповну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Львівській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО)». Суть порушення полягає у тому, що Позивачем здійснюється проведення розрахункових операцій на неповну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок, а також Не надання особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Кіровоградській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО)». Суть порушення полягає у тому, що Позивач не надає особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Дніпропетровській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 2, 11, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО)». . Суть порушення полягає у тому, що Позивач не надає особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти), а також Позивачем здійснюється проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів без використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями; а також Позивачем не здійснюється ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Львівській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО)». Суть порушення полягає у тому, що Позивачем здійснюється проведення розрахункових операцій на неповну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок, а також Не надання особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Полтавській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО)». Суть порушення полягає у тому, що Позивачем здійснюється проведення розрахункових операцій на неповну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Полтавській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 1, 11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО)». Суть порушення полягає у тому, що Позивач не надає особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти), а також Позивачем здійснюється проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів без використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Рівненській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО)». Суть порушення полягає у тому, що Позивач не надає особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти), а також Позивачем не здійснюється ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Рівненській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО)»,. Суть порушення полягає у тому, що Позивач не надає особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти), а також Позивачем не здійснюється ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Чернівецькій області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО)»,. Суть порушення полягає у тому, що Позивач не надає особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти), а також Позивачем здійснюється проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів без використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Одеській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 1, 7, 9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО)»,. Суть порушення полягає у тому, що Позивачем здійснюється проведення розрахункових операцій на неповну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок, також Позивач не подає до контролюючих органів звітність, пов`язану із застосуванням реєстратора розрахункових операцій та розрахункових книжок, не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця у разі, якщо цим пунктом не передбачено подання інформації по дротових або бездротових каналах зв`язку, а також щоденно не створюється у паперовій та/або електронній формі реєстраторами розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) або програмними реєстраторами розрахункових операцій фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій.
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Сумській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО)». Суть порушення полягає у тому, що Позивачем здійснюється проведення розрахункових операцій на неповну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок, а також Не надання особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Волинській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО), п. 2 р. ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів.»,. Суть порушення полягає у тому, що Позивачем здійснюється проведення розрахункових операцій на неповну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок, а також Не надання особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Одеській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО), п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України». Суть порушення полягає у тому, що Позивачем здійснюється проведення розрахункових операцій на неповну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Одеській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО)». Суть порушення полягає у тому, що Позивачем здійснюється проведення розрахункових операцій на неповну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Івано-Франківській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО)». Суть порушення полягає у тому, що Позивачем здійснюється проведення розрахункових операцій на неповну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Івано-Франківській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО)». Суть порушення полягає у тому, що Позивачем здійснюється проведення розрахункових операцій на неповну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
У подальшому, Відповідачем-1 прийнято ППР 20.02.2024:
- №103/32-00-07-08-20, зазначено порушення п.1 ст. 3 Закону про РРО,
- №104/32-00-07-08-20 зазначено порушення п.1 ст. 3 Закону про РРО,
- №105/32-00-07-08-20 зазначено порушення п.1, 2 ст. 3 Закону про РРО,
- №106/32-00-07-08-20 зазначено порушення п.2 ст. 3 Закону про РРО, п. 2 р. ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13
- №107/32-00-07-08-20 зазначено порушення п.2, 11, 12 ст. 3 Закону про РРО, п. 2 р. ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13
- №108/32-00-07-08-20 зазначено порушення п.1, 2 ст. 3 Закону про РРО,
- №109/32-00-07-08-20 зазначено порушення п.1 ст. 3 Закону про РРО,
- №110/32-00-07-08-20 зазначено порушення п.1,11 ст. 3 Закону про РРО,
- №111/32-00-07-08-20 зазначено порушення п.1, 2, 12 ст. 3 Закону про РРО,
- №112/32-00-07-08-20 зазначено порушення п.1, 2, 12 ст. 3 Закону про РРО,
- ППР від 26.02.2024:
- №122/32/00-07-08-20 зазначено порушення п.1, 2 ст. 3 Закону про РРО,
- №123/32/00-07-08-20 зазначено порушення п.1, 7, 9 ст. 3 Закону про РРО,
- №124/32/00-07-08-20 зазначено порушення п.1, 2 ст. 3 Закону про РРО,
- №125/32/00-07-08-20 зазначено порушення п.1, 2 ст. 3 Закону про РРО, п. 2 р. ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13,
- №126/32/00-07-08-20 зазначено порушення п.1 ст. 3 Закону про РРО,
- №127/32/00-07-08-20 зазначено порушення п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України,
- №128/32/00-07-08-20 зазначено порушення п.1 ст. 3 Закону про РРО,
- ППР від 27.02.2024:
- №143/32/00-07-08-20 зазначено порушення п.1 ст. 3 Закону про РРО,
- №144/32/00-07-08-20 зазначено порушення п.1 ст. 3 Закону про РРО,
- №146/32/00-07-08-20 зазначено порушення п.1 ст. 3 Закону про РРО.
Розрахунок сум штрафних санкцій наведені в актах перевірок та в додатку до усіх ППР.
Позивач скористався правом на оскарження такого ППР до ДПС України, скарга Позивача була залишена ДПС України без задоволення.
Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення протиправним та безпідставним, Позивач звернувся до суду із позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).
Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки визначає стаття 80 ПК України.
Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Аналіз вищевказаних норм свідчить, що вимоги до змісту наказу про призначення фактичної перевірки сформульовані в абз. 3 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України.
З матеріалів справи вбачається, що фактична перевірка Позивача була призначена Відповідачем на підставі підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.2 статті 80, ст. 81, пункту 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України.
Вказана позиція узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.07.2022 у справі №120/5728/20-а.
Враховуючи усталену останню правову позицію Верховного Суду, вищевказані обставини вказують на те, що наказ №2371-п від 30.11.2023 не відповідає положенням ПК України щодо його змісту.
Отже, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД», контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми ПК України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому Відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки цього підприємства, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, що свідчить про суто формальний підхід контролюючого органу до оформлення наказу.
Відповідач в судовому засіданні стверджував, що вказана вище податкова інформація підтверджується відомостями з соціальних мереж у Інтернеті. Проте, вказані доводи Відповідача не є належними і допустимими доказами та не приймаються судом до уваги.
Постановою від 26.03.2024 року у справі №420/9909/23 Верховний Суд у складі Судової палати вважає, що « … аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. 52. Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.
У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.
Застосовними у спорах цієї категорії також є висновки Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Якщо систематизувати цю судову практику щодо виявлених під час розгляду справи порушень норм податкового законодавства, допущених контролюючим органом під час призначення і проведення перевірки і обрання їх наслідків, вона полягає в тому, що кожне заявлене в межах конкретної справи порушення оцінюється судом на предмет його «істотності» чи «не істотності». Виявлення під час розгляду справ допущення контролюючим органом істотних порушень норм податкового законодавства (до прикладу, встановлення факту відсутності законних підстав для призначення перевірки), це за висновками Верховного Суду може спричиняти наслідки у вигляді скасування наказу про призначення перевірки та/або рішень, прийнятих за її наслідками. Водночас, ті процедурні порушення, які за своїм змістом не є істотними за практикою Верховного Суду таких наслідків не спричиняють.
З огляду на викладене, Судова палата акцентує увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
Реалізуючи мету, з якою ця справа розглядається у складі Судової палати, Верховний Суд формулює такий правовий висновок, який має забезпечити єдині підходи до оцінки правомірності наказів про призначення фактичних перевірок. У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.»
Суд зазначає, що накази про проведення фактичних перевірок Позивача не містили жодних посилань на отримання податковим органом будь-якої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, або інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
Суд зазначає, що оскільки вищезазначеними пунктами передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80).
Посилання Відповідача на доповідні записки, оцінюється критично, оскільки викладені в них обставини не містять даних про можливі порушення, які податкові органі отримали у відповідності до органів державної влади в установленому законом порядку, або відповідно до податкової інформації, якою володіють податкові органи.
Приймаючи накази про проведення фактичної перевірки Позивача, контролюючий орган обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми Податкового кодексу України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків, проте жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки Позивача, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки.
Відтак, відсутність конкретних підстав для призначення перевірки позбавляє платника податків можливості визначитися щодо законності підстав її призначення.
Суд приходить до висновків, як про недостатність відображення підстав для проведення перевірки у наказі, так і про відсутність належних підстав для проведення фактичних перевірок.
У відповідності до вимог п. 1 та п. 2 ст. 3 Закону про РРО суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
У відповідності до абз. 6 ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;
У відповідності до абз. 19 ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну;
Об`єктом врегулювання спірних правовідносин є обіг грошових коштів під час здійснення розрахункових операцій з використанням РРО та видача розрахункового документу належної форми, в тому числі з урахуванням п.1, 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на повну суму покупки (п.1 ст.3) та видачою в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції (п.2 ст.3)
Отже законодавством, під час здійснення розрахункової операції та видачі розрахункового документу, вимагається відповідність суми грошових коштів переданих споживачем продавцю за здійснену покупку, сумі грошових коштів що була відображена в розрахунковому документі виданому споживачу .
Відповідальність за порушення вказаних вимог, передбачена п. 1 Статті 17. Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», відповідно якої, за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:
1) у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:
100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;
150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення;
Тобто, відповідальність передбачена п. 1 ст. 17. Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», за наявності обов`язку застосовувати РРО, може настати лише у тому випадку, коли Продавець відобразив у розрахунковому документі суму меншу ніж фактично прийняв від споживача та/або взагалі не провів операцію через РРО та/або не видав розрахунковий документ у суворій відповідності на суму грошових коштів, яку отримав від Споживача.
Підпунктом 18 п. 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затверджене Правлінням Національного банку України №148 від 29 грудня 2017 року визначено термін «оприбуткування готівки», а саме це є проведенням суб`єктами господарювання обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі/книзі обліку доходів і витрат/фіскальному звітному чеку/електронному фіскальному звітному чеку/розрахунковій квитанції.
Нормами п. 11 Положення №148 визначено, що готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі. Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств та їх відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. Оприбуткуванням готівки в касах відокремлених підрозділів установ/підприємств, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО без ведення касової книги, є забезпечення зберігання щоденних фіскальних звітних чеків (щоденних Z-звітів) в електронній формі протягом строку, визначеного пунктом 44.3 статті 44 Податкового кодексу України і занесення інформації згідно з фіскальними звітними чеками/електронними фіскальними звітними чеками до відповідних книг обліку (КОРО - у разі її використання на період виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії). Установа/підприємство визначає місце та спосіб зберігання відокремленими підрозділами щоденних фіскальних звітних чеків (щоденних Z-звітів) у електронній формі. Оприбуткуванням готівки в касах відокремлених підрозділів установ/підприємств, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням програмних РРО без ведення касової книги, є забезпечення щоденного створення засобами програмних РРО у паперовій та/або електронній формі фіскальних звітних чеків та подання їх до фіскального сервера засобами телекомунікацій, а також направлення створених програмними РРО електронних розрахункових документів та повідомлень для їх реєстрації і довгострокового зберігання до фіскального сервера. Оприбуткуванням готівки в касах суб`єктів господарювання, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням КОРО без застосування РРО, є занесення даних розрахункових квитанцій до КОРО. Оприбуткування та облік фізичними особами - підприємцями отриманих доходів здійснюється в книгах обліку доходів і витрат/у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів у порядку, визначеному Податковим кодексом України.
У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книги (далі РК) оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Підприємствам, яким Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.
Суд також зазначає, що Відповідач не обґрунтовує на рівні законодавства свою позицію та не надає належних доказів того, що Позивачем здійснюється продаж товарів на не повну суму, крім того висновки Відповідача щодо цього порушення спростовуються і тим, що податковим органом було здійснено відповідні контрольно розрахункові операції, за результатом яких представникам ДПС було видано відповідні розрахункові документи, а саме фіскальні чеки, повна сума внесених грошових коштів була оприбуткована та фіскалізована належним чином.
Позивач самостійно встановлює ціни на товари, що реалізуються через мережу, усі грошові кошти, що сплачуються споживачами за товари оприбутковуються та у повному обсязі та надходять до каси Позивача. На повну суму придбаних товарів споживачу надається відповідний розрахунковий документ, а саме фіскальний чек.
Разом із тим не знайшло свого підтвердження позиція Відповідача про продаж товарів без згоди споживачів.
У матеріалах справа наявні докази того, що порушень Позивачем вимог ч. 2 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» у період з 2018 року по теперішній час не виявлено, а до відповідальності за передбаченої п. 12, ч.1, ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у період з 2018 року по теперішній час Позивач не притягався, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит Головного управління Держпродспоживслужб в областях та м. Києві.
У якості доказу порушення Відповідач надає інформацію з власної бази даних СОД РРО, при цьому суд зазначає, що Пунктами 1, 2 Розділу ІІ «Функціонування СОД РРО» Порядку функціонування Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 05 серпня 2020 року №477 встановлено СОД РРО (система обліку даних реєстраторів розрахункових операцій) - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних РРО та ПРРО (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених РРО та ПРРО), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів. СОД РРО розташована в ДПС та використовується в межах повноважень посадовими особами органів ДПС для виконання завдань та функцій, визначених Податковим кодексом України.
Дані СОД РРО є фактичним підтвердженням здійснення розрахункових операцій, при цьому вони не містять жодних доказів, що розрахунок було здійснено на не повну суму покупки.
Щодо інших порушень встановлених по результатами проведених фактичних перевірок ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» суд зазначає наступне:
Висновок до Акту Головного управління ДПС у Дніпропетровській області містить інформацію наступного змісту: «встановлено порушення у частині виконання п. 2, 11, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі за текстом Закон про РРО)».
Норми п. 2 ст. 3 Закону України про РРО передбачають, що суб`єкт господарювання, а саме Товариство, при продажу товарів у сфері торгівлі, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язаний надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту.
09 січня 2024 року о 13:16:58 представниками Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (далі у цьому пункті ДПС) було зроблено контрольно розрахункову операцію, а саме на території магазину Товариства, який розташовано за адресою м. Дніпро, бул. Зоряний 1-а (далі магазин), було придбано товар Комутатор локальної мережі TL-SF1005D TP-Link у вартості 399,00 грн та видано відповідний чек. Розрахунок було здійснено готівкою, сума готівки у повному обсязі була внесена до каси Товариства, та за результатами розрахункової операції було надано відповідний розрахунковий документ, а саме фіскальний чек, у якому був відсутній QR-код.
Суд зазначає, що пункт 1 статті 17 Закону про РРО встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з обов`язків:
1) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки;
2) непроведення розрахункової операції через РРО;
3) невидача відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції;
4) проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання.
Перші два обов`язки суб`єкта господарювання походять зі змісту пункту 1 статті 3 Закону про РРО, а третій - з пункту 2 статті 3 Закону про РРО. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення, за яке настає відповідальність за пунктом 1 статті 17 Закону про РРО.
При цьому, якщо звернути увагу на об`єктивну сторону складу правопорушення, а саме дії, які складають суть протиправної поведінки платника податків, то в контексті пункту 1 статті 17 Закону про РРО відповідальність настає за дії, які за своєю суттю та способом спрямовані на приховування належного обліку здійсненої розрахункової операції на повну суму з використанням реєстраторів розрахункових операцій тощо.
Разом із тим варто зазначити, що законодавець не визначив як самостійний склад правопорушення та не встановив відповідальності, за видачу розрахункового документу з використанням реєстраторів розрахункових операцій, в якому не відображається той чи інший елемент наведеного у Положенні про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів затверджене Наказом Міністерства фінансів України №13 від 21 січня 2016 року (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом Положення №13) змісту, а саме назви господарської одиниці.
До розрахункового документу встановлюються певні вимоги щодо відтворення його змісту. Водночас, відсутність певного елементу змісту (незначний недолік) у такому розрахунковому документі, який в свою чергу у повному обсязі надає можливість не тільки відтворити, зрозуміти та ідентифікувати розрахункову операцію за місцем її проведення не приховуючи її сутність за допомогою реєстратора розрахункових операцій (тощо), але і підтвердити її виконання, не може бути правовою підставою для притягнення такого платника податків за пунктом 1 статті 17 Закону про РРО, а саме як за невидачу такого розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції.
Виключенням з цього правила, можна вважати, видачу такого фіскального чеку, в якому не зазначено тих обов`язкових реквізитів, що встановлені у наведеному Положенні №13, які не надають можливості підтвердити виконання розрахункової операції, та які мають вплив на правильність визначення, реальність здійснення господарської операції за її суттю та на формування показників податкової звітності.
«72. Як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, що відсутність назви господарської одиниці в розрахунковому документі не змінює встановленого факту придбання товару покупцем у визначеного продавця, а вказані чеки підтверджують виконання розрахункової операції. Зокрема, з наявної в матеріалах справи інформації про зміст фіскальних чеків можливо ідентифікувати назву суб`єкта господарювання, дату покупки, номер чека, загальну суму, продавця товару, вид товару, найменування товару, кількість товару, тощо.
75. На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відсутність зазначення у фіскальних чеках та контрольних стрічках назви господарської одиниці «РЕСТОРАН», конкретно у випадку, що розглядається у цій справі, не можна вважати приховуванням від належного обліку здійсненої розрахункової операції на повну суму з використанням реєстраторів розрахункових операцій.
76. Відповідно, відсутні підстави вважати, що Позивачем допущено порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР в частині невидачі (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, що обумовлює висновок про відсутність підстав для застосування до Позивача штрафних санкцій на підставі пункту 1 абзацу першого статті 17 Закону №265/95-ВР.
77. У контексті оцінки доводів касаційних скарг Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.»
Отже виходячи з аналітики норм діючого законодавства України, судової практики, у тому числі рішень Верховного суду, вбачається, що відповідальність за порушення вимог Закону про РРО виникає у випадках, коли суб`єкти господарювання приховують операції з продажу товарів та/або послуг. Відсутність такого реквізити фіскального чеку, як QR-код який фактично містить у собі код автентифікації повідомлення (МАС) цього чеку, дату і час здійснення розрахункової операції, фіскальний номер касового чека / фіскальний номер електронного касового чека, суму розрахункової операції, фіскальний номер РРО / фіскальний номер ПРРО), тобто фактично даний реквізит фіскального чеку дублює наступні рядки:
- Рядок 12 ідентифікатор платіжного пристрою;
- Рядок 25 фіскальний номер касового чека / фіскальний номер електронного касового чека, дату (день, місяць, рік) та час (година, хвилина, секунда) проведення розрахункової операції (рядок 25).
З наданих у рамках фактичної перевірки документів можна чітко побачити, яка операція була здійснена, яка сума була сплачена, форма оплата та інші реквізити, які підтверджують здійснення розрахункової операції.
З огляду на вище викладене суд не погоджується з висновками ГУ ДПС у Дніпропетровській області, та визнає такі висновки такими, що не відповідають нормам діючого законодавства та практиці Верховного суду України.
Щодо порушення п. 11 Закону України про РРО, суд зазначає, що відповідно до п. 11 ст. 3 Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» із змінами та доповненням, суд зазначає, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій (далі РРО) та/або через програмні РРО (далі ПРРО) для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з Українським класифікатором товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі УКТ ЗЕД), найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.
Згідно з п.п. 14.1.145 п. 14.1 ст. 14 ПКУ підакцизні товари (продукція) товари за кодами згідно з УКТ ЗЕД, на які ПКУ встановлено ставки акцизного податку.
Пунктом 7 ст. 17 Закону України про РРО визначено, що до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі проведення розрахункових операцій через РРО та/або ПРРО без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості.
Суд зазначає, що враховуючи вимоги ст. 38 КУпАП адміністративні правопорушення поділяють на триваючі правопорушення та правопорушення, що мають разовий характер. Обчислення строків адміністративного стягнення залежить від його виду. При цьому, ст. 38 КУпАП встановлено строки, після закінчення яких адміністративні стягнення не накладаються.
Триваючим адміністративним правопорушенням є порушення, пов`язані з довготривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила які-небудь встановлені дії або бездіяльність, і далі перебуває в стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності).
Триваючі правопорушення припиняються, якщо факт цих правопорушень виявлено компетентним органом при проведенні перевірок бухгалтерського обліку об`єктів оподаткування, ведення його з порушенням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, інших правопорушень, пов`язаних з нарахуванням податків, які можливо встановити тільки в ході документальної перевірки на підставі первинних документів.
Оскільки проведення розрахункових операцій через РРО та/або ПРРО без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості не є триваючим порушенням і визнається як порушення, що має разовий характер, то наступне таке порушення буде вважатись повторним.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у разі виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання фактів порушень вимог щодо реалізації товарів (послуг) через РРО та/або ПРРО без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД до суб`єкта господарювання застосовується фінансова санкція, передбачена п. 7 ст. 17 Закону №265, у розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, незалежно від кількості встановлених таких порушень та адміністративна відповідальність передбачена ст. 155 прим. 1 КУпАП.
Щодо порушень п. 12 ст. 3 Закону України про РРО, суд зазначає наступне.
Як зазначено вище п. 12 ст. 3 Закону України про РРО визначає обов`язок суб`єкта господарювання вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку.
У ст. 656 Цивільного кодексу України (далі ЦКУ) зазначено, що предметом договору купівлі-продажу можуть бути:
- майно (товар);
- майнові права;
- права вимоги.
За змістом норми ч. 1 ст. 190 ЦКУ визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються:
- окрема річ,
- сукупність речей, а також
- майнові права й обов`язки.
Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права й обов`язки (ст. 179 ЦКУ).
Зі змісту ст. 655 ЦКУ випливає, що це таке майно, яке продається в межах договору купівлі-продажу. А якщо це майно, то воно може бути у вигляді окремої речі (предмета матеріального світу) або у вигляді майнових прав, нематеріальних активів тощо.
Згідно з п.п. 14.1.105 ПКУ поняття майно для потреб ПКУ вживається у значенні, наведеному в ЦКУ.
Відповідно до п.п. 14.1.244 ПКУ товари матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.
Відповідно до п. 57 ч. 1 ст. 4 МКУ товари будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.
Поняття товарів випливає також із поняття «постачання товарів», яке наведено в п.п. 14.1.191 ПКУ і застосовується для потреб справляння ПДВ: будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
Постачанням товарів для потреб оподаткування також вважаються:
- фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу;
- передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства;
- будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту в разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов`язаною з господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню);
- передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення;
- ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника;
- передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.
На думку перевіряючих Товариством не здійснює належним чином облік подарункових карток, які споживачі придбавають у магазинах Товариства. Позивач пояснив щодо сутності поняття «Подарункова картка», а саме що це не є товаром, для його покупця це не матеріальний носій, а документ, який підтверджує сплату грошових коштів на перед в рахунок майбутніх покупок, цей документ можна обміняти на товар/послугу. Товариство використовує «подарункові картки», як на пластику (за наявності), так і у вигляді окремого коду, який відображається у нефіскальній частині чеку споживача. Активація цього коду відбувається шляхом його озвучення касиру на касі магазину. В бухгалтерському обліку підприємство враховує отримані від клієнта кошти, як передплату. Отримані кошти будуть ураховані в рахунок сплати товару (послуги), що відвантажуватиметься в майбутньому.
Позиція Верховного Суду України в постанові від 30.03.2016 у справі №6-265цс16 зазначалось, що майнове право за своєю природою є «правом очікування» і засвідчує, що його власник може отримати право власності на майно у майбутньому. Відповідно, такий сертифікат дає його власникові право отримати від продавця-«емітента» товар в обмін на подарунковий сертифікат.
У відповідності до п. Б40 Міжнародного стандарту фінансової звітності №15 якщо в договорі суб`єкт господарювання надає клієнтові можливість придбати додаткові товари або послуги, то така можливість спричиняє появу зобов`язання щодо виконання у договорі лише якщо ця можливість надає матеріальне право клієнтові, яке він не отримав би без укладення даного договору (наприклад, знижка, яка є додатковою до тих знижок, які зазвичай надаються для таких товарів або послуг даному класу клієнтів у даному географічному регіоні або ринку). Якщо така можливість забезпечує матеріальне право клієнтові, то клієнт насправді платить суб`єктові господарювання авансом за майбутні товари або послуги, а суб`єкт господарювання визнає дохід від звичайної діяльності, коли ці майбутні товари або послуги передаються або коли спливає період, протягом якого можна скористатися цією можливістю.
Компанія отримує передплату від своїх клієнтів в магазинах роздрібної торгівлі і через веб-сайт. Подарункові картки мають дату закінчення строку дії і їх потрібно використати протягом визначеного періоду часу. Після отримання передплати Компанія визнає аванси, отримані від клієнтів. Доходи від подарункових карток (передплати) переносяться на майбутні періоди і визнаються на першу подію із наступного: (i) викупу товарів клієнтом за подарунковою карткою; (ii) закінчення строку дії подарункової картки.»
Суд не погоджується з висновками у Акті перевірки щодо відсутності обліку подарункових карток, як товару. Фактично подарункові картки є підтвердженням передплати, авансового платежу для майбутніх покупок.
Щодо порушень п. 6 розділ ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 29.12.2017 №148 (зі змінами та доповненнями) суд визначає наступне.
Згідно з нормами п. 6 розділ ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 29.12.2017 №148 (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом положення №148) визначено:
«Суб`єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами:
Суб`єкти господарювання у разі зняття готівкових коштів із рахунків з метою здійснення готівкових розрахунків із фізичними особами зобов`язані надавати на запит банку (філії, відділення) підтвердні документи, на підставі яких здійснюються такі готівкові розрахунки, необхідні банку (філії, відділенню) для вивчення клієнта з урахуванням ризик-орієнтованого підходу.
Платежі понад установлені граничні суми проводяться через надавачів платіжних послуг шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення коштів до кас надавачів платіжних послуг для подальшого їх переказу на рахунки. Кількість суб`єктів господарювання та фізичних осіб, з якими здійснюються готівкові розрахунки, протягом дня не обмежується.
Обмеження, установлене в пункті 6 розділу II цього Положення, стосується також розрахунків під час оплати за товари, придбані на виробничі (господарські) потреби за рахунок готівки, одержаної за допомогою платіжного інструменту.»
Щодо виявлених порушень п. 12 ст. 3 Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями).
За змістом Актів складених Головним управлінням ДПС у Рівненській області за результатами проведення фактичних перевірок представниками ДПС було виявлено факт порушення Позивачем вимог п. 12 ст. 3 Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Пунктом 12 статті 3 Закону України №265/95-ВР передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Статтею 20 Закону №265/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
За змістом Актів вбачається, що під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік даних товарів, що знаходяться у місці продажу (накладні, акти прийому-передачі, акти переміщення тощо), не надано.
Проте Позивачем до матеріалів справи додано лист вих. №120/12-00/24 від 18.01.2024 року о 12:43, який було направлено на адресу ГУ ДПС у Рівненській області, яким Позивач зазначає свою готовність надати всі документи, та просить надати час у рамках перевірки на їх підготування. Відповіді на даний запит додано не було до матеріалів справи. При цьому при наданні Позивачем заперечень (вих. №197/12-00/24 від 31.01.2024 року) на Акт перевірки, останнім було додано до опрацювання усі первинні документи, що підтверджують походження товару та його облік. У своїй відповіді на заперечення Відповідач-1 не зазначив підстав не врахування даних документів та не відмінив своє рішення щодо порушення Позивачем вимог п. 12 статті 3 Закону України №265/95-ВР. Так само Позивачем було подано заперечення (вих. №227/12-00/24 від 02.02.2024 року) на Акт перевірки, останнім було додано до опрацювання усі первинні документи, що підтверджують походження товару та його облік. У своїй відповіді на заперечення Відповідач-1 не зазначив підстав не врахування даних документів та не відмінив своє рішення щодо порушення Позивачем вимог п. 12 статті 3 Закону України №265/95-ВР
Тобто Позивачем було надано до податкового органу усі первинні документи, що підтверджують облік та походження товарів, які реалізовувались на зазначених магазинах.
Враховуючи викладене, з урахуванням аналізу пункту 12 статті 3, статті 20 Закону №265/95-ВР та Закону №996-XIV, суду зазначає, що фінансова санкція, встановлена статтею 20 названого Закону, може бути застосована до юридичної особи лише у тому випадку, коли ця особа не веде обліку товарів. Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону №996-XIV, не є підставою для застосування фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону №265/95-ВР.
Таким чином, підстави для застосування до Позивача штрафних (фінансових) санкцій відповідно до вимог ст. 20 Закону 265/95-ВР, у даному випадку, відсутні.
Позивачем були отримані Податкові повідомлення-рішення від 20.02.2024 №103/32-00-07-08-20, №104/32-00-07-08-20, №105/32-00-07-08-20, №106/32-00-07-08-20, №107/32-00-07-08-20, №108/32-00-07-08-20, №109/32-00-07-08-20, №110/32-00-07-08-20, №111/32-00-07-08-20, №112/32-00-07-08-20. від 26.02.2024 №122/32/00-07-08-20, №123/32/00-07-08-20, №124/32/00-07-08-20, №125/32/00-07-08-20, №126/32/00-07-08-20, №127/32/00-07-08-20, №128/32/00-07-08-20 та від 27.02.2024 №143/32/00-07-08-20,№144/32/00-07-08-20, №146/32/00-07-08-20.
Нормами п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України (далі за текстом - ПКУ) визначено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.
Дані ППР було оскаржено Позивачем у адміністративному порядку до контролюючого органу вищого рівня, а саме Державної податкової служби України. Після чого Позивачем було отримано Рішення ДПС про продовження строку розгляду скарги від 27.03.2024 року вих. №8542/6/99-00-06-03-01-06.
п. 56.8 ст. 56 ПК України визначено, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків засобами поштового зв`язку (з повідомленням про вручення) чи електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) або надати йому під розписку.
Приписи п. 56.10 ст. 56 ПК України визначать, що рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, прийняті за розглядом скарги платника податків, є остаточними і не підлягають подальшому адміністративному оскарженню, але можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Податковий кодекс України передбачає пряму норму, яка дає право платнику податків оскаржити неправомірне, невмотивоване, необґрунтоване рішення податкового органу оскаржити у судовому порядку.
Порядок оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами затверджений наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 №916 (далі - Порядок №916).
Пунктом 1 розділу ІХ Порядку №916, передбачено, що контролюючий орган у разі розгляду скарги перевіряє правомірність та обґрунтованість рішення, що оскаржується, та приймає рішення про результати розгляду скарги.
Згідно п. 2 розділу ІХ Порядку №916, за результатами розгляду скарги контролюючий орган приймає одне з таких рішень:
1) повністю задовольняє скаргу платника податків та скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується;
2) частково задовольняє скаргу платника податків та в окремій частині скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується;
3) залишає скаргу без задоволення, а рішення контролюючого органу, яке оскаржується, без змін;
4) зменшує (збільшує) суму грошового зобов`язання.
У рішенні про результати розгляду скарги також зазначається про право особи, яка подала скаргу, у разі її незгоди з прийнятим рішенням оскаржити таке рішення до контролюючого органу вищого рівня у строки, визначені законодавством, або в судовому порядку.
Така ж пряма норма, щодо оскарження Рішення за результатами розгляду скарги передбачена і Порядком оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 №916.
Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси
Тобто, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.
У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що:
а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;
б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;
в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;
г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;
д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;
є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.
Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів Позивача з боку Відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод Позивача.
Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.
Відповідач-2 у процесі судового розгляду зазначав, що прийняття рішень про результати розгляду скарг є його дискреційними повноваженнями та не можуть бути оскаржені у судовому порядку.
Офіційне (легальне) визначення категорії «дискреційні повноваження» (або що теж саме адміністративний розсуд) закріплено у Методології проведення антикорупційної експертизи (далі Методологія), затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, де під ними (дискреційними повноваженнями) розуміється «сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта»
Сама по собі дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».
Під час виконання владних управлінських функції на органи публічної влади та їх посадових осіб покладається конституційний обов`язок діяти тільки відповідно до нормативно-правових приписів. Конституція України у ч. 2 ст. 19 встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто діяльність усіх суб`єктів публічної влади повинна бути упорядкована законом. Свої повноваження вони зобов`язані здійснювати лише згідно із буквою закону. Принцип, закладений у зазначеній вище конституційній нормі, можна сформулювати в такій формі: «Заборонено все, крім дозволеного законом». Рекомендація №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами», прийнята 11 березня 1980 р., передбачає, що термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу ступінь свобод під час прийняття рішення, даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним. Таким чином, у реалізації дискреційних повноважень адміністративний орган має право обирати, як йому діяти у тій чи іншій ситуації для досягнення поставленого результату. Однак навіть тут він має діяти виключно у межах норми права, яка визначає його компетенцію. Виходити за межі приписів закону йому забороняється.
Найбільшою вагомою задля розуміння поняття «адміністративного акта» у документах Ради Європи доцільно визначити Резолюцію (77) 31, яка містить широкий підхід до цього поняття, та охоплює не лише акти адміністративних органів влади, але й будь-які заходи або прийняті рішення, які за своїм характером безпосередньо впливають на права або інтереси як фізичних осіб, так і юридичних осіб, в ході здійснення публічної влади. Вказує основним крітерієм відмежування адміністративних актів від інших подібних актів те, що ці акти приймаються у зв`язку зі здійсненням публічно-владних повноважень, незалежно від того, чи є суб`єктом цих повноважень орган державної влади або ж будь-який інших орган чи особа, яким ці повноваження делеговано. Утім у п. 10 пояснювальної записки до Резолюції вказано, що нею не охоплюється акти, які приймаються за наслідками судової процедури, кримінального розслідування і законодавчого процесу.
Так, якщо адміністративний акт, наданий у письмовій формі, несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, то в ньому зазначаються звичайні засоби правового захисту проти такого впливу, а також строки для їх використання.
Разом з тим звичайні засоби не охоплюють конституційну скаргу, звернення до омбудсмена чи міжнародних судових установ тощо. Так, згідно п. 34 пояснювальної записки до Резолюції (77) 31, ці засоби включають у себе звернення до органів, які компетентні переглядати адміністративні акти по суті, а отже, ідеться про оскарження цих актів у судовому і позасудовому порядку. Тобто такі засоби повинні бути ефективними, тобто такими, що надають особі реальну можливість через оскарження домогтися перегляду цих актів. У п. 28 пояснювальної записки до Резолюції (77) 31 також наголошується на необхідності надати мотивації при ухваленні адміністративних актів, оскільки вивчення мотивів, якими керувався владний суб`єкт, є важливим для скаржника при вирішення питання доцільності оскарження акта.
Судова практика ЄСПЛ щодо ст. 6 (1) ЄСПЛ (з питань необхідного обсягу судового контролю) встановлює загальну рамку, в межах якої дискреційна влада може здійснюватися і юридично контролюватися. Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи, Венеційської комісії хоч формально і не мають обов`язкового характеру, однак вони є дуже важливими для національної практики, зокрема для надання змістовного тлумачення, а також розширення принципів, втілених в ч. 2 ст. 2 КАС України, які встановлюють вимоги, зокрема й для реалізації дискреційних повноважень.
Практика Верховного Суду (Великої Палати) дозволяє зробити висновки, що для перевірки, чи діяв орган на підставі та в межах своїх повноважень, доцільно з`ясувати, зокрема:
- чи є ці повноваження дискреційними;
- якщо так, то чи їхня реалізація (нереалізація) може бути об`єктом судового контролю, чи ж дискреція адміністративного органу має виключний характер;
- якщо ж реалізація дискреційних повноважень може зазнати судового втручання для захисту порушених прав особи, то чи переслідував орган легітимну мету, чи діяв прозоро і в якомога послідовніший спосіб; чи дотримав процедурні гарантії; чи належно вмотивував рішення; чи не є воно свавільним (довільним), нераціональним, не підтвердженим доказами або ж помилковим щодо юридичних фактів; необ`єктивним або явно несправедливим.
Окремо варто зазначити, що рекомендацією Ради Європи R(80)2 закріплюється, що акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю щодо його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Такий контроль не виключає можливості попереднього контролю з боку адміністративного органу, уповноваженого приймати рішення щодо його законності та суті справи. Таким чином, контроль за адміністративними актами може відбуватись в порядку поступового адміністративного і судового оскарження цих актів, причому обов`язкова адміністративна скарга не є відповідно до Рекомендації R(80)2, порушення європейських стандартів, за умови, що відомчий контроль не перешкоджає судовому.
Пунктами 7,10 додатку до рекомендацій R(80)2 наголошується на необхідності мотивування адміністративних актів і на праві контролюючих органів на отримання інформації, пов`язаної з ухваленням певного публічно-владного рішення. Згідно з п. 43 Додатку до Рекомендації R(80)2, метою контролю за адміністративними актами є забезпечення їх законності та «якіцсності».
За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства повноваження ДПС України щодо прийняття рішень за результатами розгляду скарг платника податків є дискреційними повноваженнями та визначаються виключною компетенцією органу, та якщо Відповідач 2 вважає, що таке рішення не підлягає судовому перегляду, тому за діями Відповідача 2 відчутній будь-який контроль, і Позивач повністю позбавлений законної можливості захисти свої права, які були порушені Відповідачем 2 на підставі незаконно винесеного Рішення за результатами розгляду скарги, яке фактичне необґрунтовано, невмотивовано та без будь яких доказів наклало на Позивача обов`язок сплатити значну суму штрафних санкцій, які фактично Позивач вимушений оскаржити до суду.
Також, у Постанові Верховного суду від 18.02.2020 року по справі №200/9042/19-а, суд зазначає наступне:
Отже, вказане рішення самі по собі є юридично значеним для Позивача, оскільки має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки Позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, рішення ДПС України про результати розгляду скарги безпосередньо порушують права та інтереси Позивача.»
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Слід звернути увагу, що Позивач не оскаржує право (дискридеційні повноваження) податкового органу на прийняття рішення, а оскаржує неправомірність суті рішення, що у свою чергу підлягає судовому контролю.
Відтак, беручи до уваги вище викладене, та оцінюючи всі наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а отже, підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 566 562,42 грн, що документально підтверджується платіжною інструкцією від від 14.05.2024 №588 742 та платіжною інструкцією від 24.05.2024 №591 236.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 566 562,42 грн підлягає стягненню на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.
Керуючись ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.02.2024:
- №103/32-00-07-08-20,
- №104/32-00-07-08-20,
- №105/32-00-07-08-20,
- №106/32-00-07-08-20,
- №107/32-00-07-08-20,
- №108/32-00-07-08-20,
- №109/32-00-07-08-20,
- №110/32-00-07-08-20,
- №111/32-00-07-08-20,
- №112/32-00-07-08-20,
Визнати протиправним та скасувати Податкові повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 26.02.2024:
- №122/32/00-07-08-20,
- №123/32/00-07-08-20,
- №124/32/00-07-08-20,
- №125/32/00-07-08-20,
- №126/32/00-07-08-20,
- №127/32/00-07-08-20,
- №128/32/00-07-08-20,
Визнати протиправним та скасувати Податкові повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 27.02.2024:
- №143/32/00-07-08-20,
- №144/32/00-07-08-20,
- №146/32/00-07-08-20.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФІ ТРЕЙД» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 566 562,42 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 01 жовтня 2024 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко