Справа № 480/61/24
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 р. Справа № 480/61/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602 по справі № 480/61/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 04.12.2023 року № 965;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 29 листопада 2023 року призначити та виплатити пенсію державного службовця у розмірі 60% заробітної плати, зазначеної в довідках Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради № 71 від 22.11.2023 та № 69 від 22.11.2023 відповідно до статті 37 частини 1 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, із врахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 04.12.2023 № 65.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.11.2023 про переведення на пенсію за віком відповідно до положень статті 37 Закону України «Про державну службу», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, із зарахуванням до стажу державної служби періодів роботи ОСОБА_1 на посадах в органах місцевого самоврядування з 04.07.2001 по 31.12.2022.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві суму судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, зазначає що прикінцевими та перехідними положеннями Закону 889 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Отже, Законом № 889 передбачається можливість збереження права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 виключно в порядку ч. 1 ст. 37 Закону № 3723. Враховуючи те, що загальний стаж позивачки на посадах державної служби станом на 01.05.2016 становить 6 років 1 місяць 25 денів, тобто не відповідає вимогам, встановленим п. 10-12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889, у Головного управління були відсутні законні підстави для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 889.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що первинно позивачці було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

30.11.2023 позивач звернулася із заявою до територіального управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просила здійснити переведення на пенсію за віком на умовах, визначених Законом України "Про державну службу".

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

За результатами розгляду заяви позивача 04.12.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві прийняло рішення № 65 про відмову в переведенні на пенсію за віком на умовах, визначених Законом України "Про державну службу".

При цьому, у зазначеному рішенні вказано, що Порядок віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців присвоєння їм рангів державних службовців було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 № 239. Зазначені посади були віднесені до відповідних категорій посад державних службовців до набрання чинності Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (з 04.07.2001). Тому при обрахунку стажу державної служби (як в 10 років так і 20) необхідно враховувати час роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, але не більше ніж по 04.07.2001. Оскільки стаж роботи на державній службі становить 6 років 1 місяць 25 днів станом на 04.07.2001, а зарахування періодів роботи на посадах в органах місцевого самоврядування після 04.07.2001 до стажу державної служби чинним законодавством не передбачене, підстави для призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» відсутні.

Не погодившись з рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", позивач звернулася до суду з позовом.

Задовольняючи частковово позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 04.12.2023 № 65 є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01.05.2016, втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацу 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 569/350/17, від 03.07.2018 у справі № 586/965/16-а та від 10.07.2018 у справі № 591/6970/16-а.

Відповідно до пункту 8 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

У період до 01.05.2016 стаж державної служби обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 (далі - Порядок № 283), та додатка до нього.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, відповідачем до стажу державної служби не зараховано період роботи позивача в органах місцевого самоврядування після 04.07.2001, зокрема, з 04.07.2001 по 31.12.2022 року, оскільки, на переконання органу ПФУ, після 04.07.2001 (набрання чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-ІІІ) зарахування періодів роботи на посадах в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби чинним законодавством не передбачене.

Статтею 46 Закону № 889-VII визначені особливості стажу державної служби, у пункті 4 частини другої якої зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Згідно з пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, стаж державної служби за період роботи (служби) до 01.05.2016 обчислюється відповідно до законодавства, яке діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ним передбачені.

Відповідно до пункту 1 Порядку, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 4 Порядку обчислення стажу держаної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 (далі - Порядок № 229), до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Судова колегія враховує, що як Порядок № 283, так і чинний Порядок № 229 передбачає, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

Так, відповідно до листа Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради від 23.11.2023 № 09-08/3399 стаж служби в органах державної служби та служби в органах місцевого самоврядування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 31.12.2022 складає: в органах державної служби з 10.05.1995 по 30.07.2001- 6 років 2 місяці 20 днів, в органах місцевого самоврядування з 31.07.2001 по 31.12.2022 - 20 років 11 місяці 29 днів.

Також, як встановлено судовим розглядом, у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 щодо спірного періоду наявні такі записи:

- 10.05.1995 - прийнята на посаду головного бухгалтеру відділу по наданню субсидії на оплату житлово-комунальних послуг виконкому міської ради (розпорядження від 10.05.1995 № 95-р);

- 10.05.1995 - прийняла Присягу державного службовця;

- 10.05.1995 - присвоєно 13 ранг державного службовця (наказ від 10.05.1995 № 2);

- 25.06.1997 - присвоєно 12 ранг державного службовця (наказ від 25.06.1997 № 16);

- 02.12.1999 - присвоєно 11 ранг державного службовця (наказ від 02.12.1999 № 29);

- 01.05.2000 - Відділ субсидій міської ради реорганізовано у відділ субсидій управління праці та соціального захисту населення (рішення 13 сесії міської ради 23 скликання 26.04.2000);

- 28.04.2000 - переведена на посаду заступника головного бухгалтера управління праці та соціального захисту населення (наказ від 28.04.2000 № 28);

- 31.07.2001 - присвоєний 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах 6 категорії посад, визначених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (розпорядження міського голови від 31.07.2001 № 50-р);

- 06.08.2001 - прийняла Присягу посадової особи місцевого самоврядування;

- 06.06.2002 - заступник начальника відділу бухгалтерського обліку та звітностіконтролю за правильністю призначення пенсій, автоматизованої обробки інформації та господарського обслуговування - головний бухгалтер по субсидіях міського управління праці та соціального захисту населення (наказ від 06.06.2002 № 60);

- 06.11.2002 -призначена на посаду начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності головний бухгалтер міського управління праці та соціального захисту населення (розпорядження міського голови від 06.11.2002 № 135-р);

- 06.11.2002 - присвоєний 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах 5 категорії посад, визначених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (розпорядження міського голови від 06.11.2002 № 135-р);

- 13.04.2003 - начальник відділу бухгалтерського обліку - головний бухгалтер міськогоуправління праці та соціального захисту населення (розпорядження міського голови від 01.04.2003 № 52-р);

- 10.11.2004 - присвоєний 9 ранг посадової особи в межах 5 категорії посад, визначених Законом Украъни «Про службу в органах місцевого самоврядування» (розпорядження міського голови від 10.11.2004 № 182-р);

- 04.11.2013 - Конотопське міське управління праці та соціального захисту населення перейменоване в управління соціального захисту населення Конотопської міської ради (рішення міської ради від 30.10.2013 139 сесії 6 скликання);

- 30.12.2022 - присвоєний 8 ранг посадової особи місцевого самоврядування поза межами 5 категорії посад, визначених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (розпорядження міського голови від22.12.2022 № 226-ОС);

- 31.12.2022 - звільнена з займаної посади за власним бажанням, ст.38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію (розпорядження міського голови від 22.12.2022 № 226-ОС).

Так, посади позивача, які вона обіймала у період з 04.07.2001 по 30.12 2022 року працюючи в Конотопській міській раді, належать до категорії посад в органах місцевого самоврядування у силу вимог Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-ІІІ.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 10.05.2018, прийнятій у справі №351/1792/17, зазначив, що після набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII та пункту 4 Порядку № 229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби.

Отже, доводи апелянта про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця, є безпідставними.

За приведених положень законодавства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відмовляючи зарахувати ОСОБА_1 період її роботи з 04.07.2001 по 30.12.2022 до стажу державної служби діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а відтак рішення про відмову в переведенні на пенсію за віком на умовах, визначених Законом України "Про державну службу" від 04.12.2023 року № 965, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, підлягає скасуванню, а також обираючи належний спосіб відновлення порушеного права є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 30.11.2023 про переведення на пенсію за віком відповідно до положень статті 37 Закону України «Про державну службу», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, із зарахуванням до стажу державної служби періодів роботи ОСОБА_1 на посадах в органах місцевого самоврядування з 04.07.2001 по 31.12.2022.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі №480/61/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич