Справа № 308/11265/24
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2024-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Майор Ю.В.

за участі:

позивача Кузьмін І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що під час його відвідування 19.06.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно нього у цей же день було складено протокол про адміністративне правопорушення, за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, однак в порушення приписів ст.. 254 КУпАП йому під розписку цей протокол не вручено.

Зазначає, що представник відповідача під час складення протоколу вказав йому, що ним було порушено ч.6 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що виразилося у тому, що у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 він не мав при собі військово-облікового документу.

Зокрема вказує на те, що при складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, за ч.3 ст. 210-1 КУпАП йому не було надано можливості надати пояснення з приводу суті звинувачень у вчиненні адміністративного проступку, і відповідно в матеріалах адміністративної справи такі пояснення відсутні, що є порушенням ст. 268 КУпАП.

Зазначає, що під час перевірки документів документування факту відсутності у нього військово-облікового документу представником відповідача в порядку ч.6 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не здійснювалося. Залучення свідків також не було, хоча приміщення військомату було заповнено військовозобов`язаними.

Вказує, що за наведених вище процесуальних порушень, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , 19.06.2024 року винесено постанову, згідно якої на нього накладено штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Зазначає, що в порушення приписів ст. 285 КУпАП копія постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.06.2024 року в строки зазначені у цій статті йому не вручена та не надіслана.

Позивач вказує на те, що виносячи оскаржувану постанову від 19.06.2024 року, суб`єкт владних повноважень не врахував приписи приміток до ст. 210 КУпАП, оскільки сам по собі факт відсутності у особи, яка добровільно прибула у приміщення територіального центру комплектування та соціальної підтримки військово-облікового документу, не може свідчити про наявність у громадянина складу адміністративного правопорушення за ст. 210 КУпАП, оскільки у даному випадку відповідач в силу вимог законодавства має повноваження щодо доступу до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів для отримання відносно нього необхідних йому відомостей.

За таких обставин, з посиланням на викладене позивач просить суд: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ; скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.06.2024 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у сумі 17 000,00 грн; стягнути судові витрати на користь позивача.

Позиція сторін по справі:

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Зокрема зазначив, що він самостійно прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де мене запитали щодо наявності військово-облікових документів. Він зявився до ІНФОРМАЦІЯ_1 без військово-облікових документів, вони знаходились в машині, про що він їм повідомив. Після цього, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 було складено відносно нього протокол та винесено постанову .

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 у призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

01.10.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 , як відповідач, не визнає позовні вимоги позивача і просить відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне.

Вказує, що позивачем жодним чином не спростовано вчинення порушення за ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно якої у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Також, зазначає, що ОСОБА_1 було вручено 19.06.2024 р. складені щодо нього протокол і постанову, що підтверджується його власноручним підписом в відповідній графі. Додатково на його заяву від 17.07.2024 р. листом ІНФОРМАЦІЯ_5 від 22.08.2024 р. № 21503 було ще раз направлено копію постанови від 19.06.2024 р. № 15530.

Зазначає, що позивач звернувся до суду з пропуском десятиденного строку звернення до суду, установленого КУпАП і ч. 2 ст. 286 КАС України, без відповідного клопотання про поновлення строку, що зумовлює залишення позовної заяви без руху. За таких обставин, даний позов подано позивачем після закінчення строків, установлених законом.

Вказує, що в решті позов містить посилання на норми законодавства без чіткого викладу обставин порушення таких норм та доказів на підтвердження наявності таких обставин. Позивач у своєму позові не навів та не підтвердив наявність обставин, які б свідчили про істотне порушення норм процесуального та матеріального права і за своїм характером тягнуть скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, а тому з огляду на викладене просить суд відмовити у задоволенні позову.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.07.2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.07.2024 року відкрито провадження по даній справі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.09.2024 року витребувано докази від ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов наступного висновку.

Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП), ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та ст.286 КАС України.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України.

Судом встановлено, що офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 19.06.2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який здійснив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, чим порушив ч.6 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В протоколі зазначено, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснено положення ст.63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 19.00 год. 19.06.2024р. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 , кабінет N (приймальня).

Вказаний протокол підписано без зазначення дати ОСОБА_1 та без зазначення зауважень, у графі «Пояснення і зауваження щодо змісту протоколу особою, яка притягується до адміністративної відповідальності» - інформація відсутня. ( копія протоколу долучена позивачем до позовної заяви)

З даного протоколу слідує, що позивач порушив ч.6 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

У відповідності до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Як встановлено судом, 19.06.2024 року, в той же день, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 прийнято постанову №15530 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 19.06.2024 року близько 12:00 год. прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 , де було встановлено, що останній не мав при собі військово-обліковий документ, чим порушив ч.6 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Постанова містить підпис особи, що притягнута до відповідальності.

Копію вказаної постанови вручено позивачу у день її винесення, про що останній поставив свій підпис у цій постанові.

Суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запроваджено за ч.2 ст. 210 КУпАП, а постановою №15530 по справі про адміністративне правопорушення , яка прийнята за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення має відбуватися виключно в межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

З огляду на те,що розгляд справи про адміністративне правопорушення має відбуватися виключно в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, посадова особа не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, в якій уповноваженою на те особою зазначаються всі ознаки складу адміністративного правопорушення та обставини його вчинення, перекваліфіковувати дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, самостійно відшукувати докази винуватості такої особи.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Відповідно до абз.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р. №3543-XII, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 р., коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

24.02.2022р. Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ, яким затверджено указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.

Згідно ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022р. №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану, зокрема, мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Відповідно до ч.3 ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Аналізуючи обставини справи та досліджені матеріали, суд приходить до висновку про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки він являється особою чоловічої статі у віці 48 років, та в порушення описаних вище норм законодавства України про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період не пред`явив на вимогу працівника ІНФОРМАЦІЯ_1 військово-обліковий документ.

Окрім того, даний факт підтверджено самим позивачем у своїх поясненнях наданих в судовому засіданні, згідно яких він вказав, що він самостійно прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_2 без належних військово-облікових документів, оскільки вони знаходились в машині.

Будь-яких належних доказів щодо протилежного матеріали справи не містять.

Водночас приписи З ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачають обовязок у період проведення мобілізації (крім цільової) громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Позивач посилається на відсутність здійсненої уповноваженими представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 фото- та/або відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, як це передбачено вимогами ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Дійсно, абзацом 2 частини шостої статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Одночасно, установлено, що вимоги, зазначені у частині шостій статті 22, щодо здійснення уповноваженими представниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, застосовуються з 17.07.2024р. згідно із Законом № 3633-IX від 11.04.2024р.

Оскільки подія, про яку йдеться у даній справі, мала місце 19.06.2024р., тому суд вважає, що посилання позивача на відсутність фото- та/або відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відео фіксації є необґрунтованим.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Щодо тверджень позивача про порушення процедури притягнення його до адміністративної відповідальності, суд зазначає наступне.

Згідно ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-21, 244-24 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Отже, у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст.210-1 КУпАП протоколи про адміністративні правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

У статті 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У статті 280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями частини 1 статті 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ч.5 ст.285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду ІНФОРМАЦІЯ_7 надано копію протоколу по справі про адміністративне правопорушення №2469 від 19.06.2024 р. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , у якій наявні виправлення та дописки у номері протоколу та у статті відповідно до якої ОСОБА_1 притягується до відповідальності, наявний підпис особи, яка склала протокол, вказано , що протокол підписано особою, що притягається до відповідальності "19.06.2024 року" та наявна відмітка про те, що ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення .

Водночас позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви долучено копію протоколу по справі про адміністративне правопорушення від 19.06.2024 р. за ч. 2 ст. 210 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , зміст якого суттєво відрізняєтьься від змісту протоколу по справі про адміністративне правопорушення №2469 від 19.06.2024 р. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 . На копії протоколу долученого позивачем до позовної заяви наявний підпис тільки ОСОБА_1 без зазначення датти, без зазначення номеру протооколу , без підпису особи, яка склала протокол та у графі «пояснення і зауваження щодо змісту протоколу» інформація відсутня.

Як зазначає позивач, що при складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, за ч.3 ст. 210-1 КУпАП йому не було надано можливості надати пояснення з приводу суті звинувачень у вчиненні адміністративного проступку, не проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення за його участі, у звязку з відсутністю уповноваженої на розгляд справи особи , чим порушені його права .

Аналізуючи різні за змістом протоколи по справі про адміністративне правопорушення від 19.06.2024 р. стосовно ОСОБА_1 , які наявні в матеріалах справи , суд приходить до висновку, що відповідачем було надано позивачу протокол, який складений з порушенням приписів статті 256 КУпАП, зокрема, який не був підписаний особою, яка його склала та який не містив в собі всі необхідні реквізити.

Отже, як убачається з матеріалів справи, відповідачем не надано позивачу можливості скористатися своїми правами, передбаченимист. 268 КУпАПу повному обсязі, зокрема давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката.

Також, суд під час розгляду даної справи враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів та пояснень, надання можливості скористатись правовою допомогою адвоката.

Особою, яка винесла постанову по справі про адміністративне правопорушення було порушено гарантоване ст.59, 63 Конституції України право на захист.

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зробив такі висновки: «Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи».

Процедурні порушення, зокрема, такі як ненадання особі можливості надати пояснення є самостійними, безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характерКодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відтак, не надання можливості участі в розгляді справи особі, яка притягується до адміністративної відповідальності є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення такою, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої: «постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень».

Тобто притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, втім суд у даній справі не може підміняти собою територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та надавати оцінку виявленим порушенням за відсутності належного розгляду таких відповідачем, позбавлення позивача можливості скористатися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП, статтями59,63 Конституції України.

При цьому, питання наявності чи відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення підлягає встановленню під час розгляду уповноваженим суб`єктом справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання накладення адміністративного стягнення, на які юрисдикція адміністративних судів, в силу приписів пункту 3 частини другоїстатті 19 КАС України, не поширюється.

Повноваження ж адміністративних судів у справах про накладення адміністративного стягнення обмежуються лише переглядом в порядку статті 286 КАС України постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення з процесуальних підстав потребує повторного розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку, встановленому законом.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.11.2021 №185/8460/16-а та від 10.04.2023 №510/248/17.

Відповідно до ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Вказаний перелік судових рішень, які може приймати суд першої інстанції у цій категорії справ, є вичерпний та не передбачає права суду першої інстанції визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними.

Таким чином, проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд вважає, що визнання дій ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними під час розгляду справи в суді про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності додаткового вирішення не потребують, оскільки скасування постанови включає в себе і перевірку дій уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а відтак позовна вимога про визнання дій ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними не підлягає до задоволення.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд дійшов до висновку що вірним способом відновлення порушених прав позивача є скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №15530 від 19.06.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та передати справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що виявлені судом порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача можуть бути усунені під час нового розгляду справи відповідачем, у зв`язку з чим справу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП стосовно позивача ОСОБА_1 слід направити на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, принцип презумпції евинуватості поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року), суд у цій справі, як і у кримінальному провадженні, має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки доказів відповідачем не надано, показання позивача з приводу конкретних обставин справи, викладених у позовній заяві, не спростовані, суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, прийшов до висновку про недоведеність наявності події та складу адміністративного правопорушення, за яке позивач притягнутий до відповідальності, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір у сумі 605,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією про сплату № від 28.06.2024 року.

Отже, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню, на користь позивача, судовий збір в сумі 605,60 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №15530 від 19.06.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та надіслати справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 605,60 грн.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ч. 4 ст. 286 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 );

Дата складання повного тексту рішення 08.10.2024.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца