Справа № 340/5748/24
Суддя: С.В. ДЕГТЯРЬОВА
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/5748/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дегтярьової С.В., розглянувши адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7а, )

до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, )

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним рішення №40 від 08.05.2024 р. Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яке полягає у відмові призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 з 25.03.1998 року по 22.09.2000 року, з 23.12.2001 року по 31.03.2009 року, з 01.05.2009 року по 22.12.2011 року, що визначають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року №461 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1 з 21.02.2024 року.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.49).

В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком. Вказана заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ в Одеській області, яке рішенням №40 від 08.05.2024 р. безпідставно відмовило позивачеві у призначенні такої пенсії у зв`язку із відсутністю у останнього необхідного страхового стажу роботи на дату звернення.

Так, за твердженням позивача, відповідачем протиправно не зараховано до його пільгового та страхового стажу періоди роботи з 25.03.1998 року по 22.09.2000 року в ПП ОСОБА_2 , оскільки запис в трудовій книжці про роботу не засвідчено уповноваженою особою Центру зайнятості, а також відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-5. Не зараховано також період роботи з 23.12.2001 року по 31.03.2009 року, з 01.05.2009 року по 22.12.2011 року, оскільки згідно акта перевірки №1100-1002-1/1361 від 19.03.2024 в первинних документах зазначена посада коваль, яка не передбачена Списком виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах №2, затвердженим Постановою КМУ №36 від 16.01.2003.

Однак, на думку позивача, оскільки він має відповідні записи щодо періодів його роботи у трудовій книжці, яка є основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує його стаж роботи, то вказані записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Окрім того, відповідно до підтверджуючих документів доданих до позову відзначає, що при винесенні рішення від 08.05.2024 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ГУ ПФУ в Одеській області взагалі не досліджувалось питання наявності пільгового страхового стажу ОСОБА_1 за Списком №1. Таким чином, на думку позивача, він має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

19.09.2024 року надійшов відзив на позовну заяву представника ГУ ПФУ в Одеській області, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» і статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» викладеного у новій редакції, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та за наявності не менше ніж 29 років страхового стажу роботи. У разі відсутності починаючи з 1 січня 2018 року страхового стажу передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: 3 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року від 22 до 32 років. Починаючи з січня 2019 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 65 років мають особи за наявності страхового стажу: 3 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року від 15 до 24 років.

На підставі наданих документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, страховий стаж ОСОБА_1 склав 27 років 10 місяців 20 днів, вік позивача 60 років 05 місяців. На підставі викладеного було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

Також зазначено, що до страхового стажу не враховано періоди з 25.03.1998 року по 22.09.2000 року в ПП ОСОБА_2 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки запис в трудовій книжці про роботу не засвідчено уповноваженою особою Центру зайнятості, а також відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-5 та до пільгового стажу роботи за Списком №1 не враховано період роботи з 23.12.2001 року по 31.03.2009 року, з 01.05.2009 року по 22.12.2011 року (по атестації) згідно довідки №2 від 15.02.2024, оскільки згідно акта перевірки №1100-1002-1/1361 від 19.03.2024 в первинних документах зазначена посада коваль, яка не передбачена Списком виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах №2, затверджених Постановою КМУ №36 від 16.01.2003.

Такої ж позиції притримується і Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яке подало відзив на позов 20.09.2024 року. Також звертає увагу, що відсутні правові підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити певні дії, оскільки заява гр. ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не розглядалася та не вчинялося будь-яких дій або бездіяльності відносно позивача.

Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , 30.04.2024 року звернувся до Головного управління ПФУ в Кіровоградській області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Заяву позивача розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ в Одеській області та прийнято рішення про відмову у призначення пенсії за віком від 08.05.2024 р. №40 (а.с.23зв.-24).

Рішення мотивовано відсутністю необхідного страхового стажу. Вказано, що за результатами поданих документів, до страхового стажу не враховано періоди з 25.03.1998 року по 22.09.2000 року роботи в ПП ОСОБА_2 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 12.08.1981 р., оскільки запис в трудовій книжці про роботу не засвідчено уповноваженою особою Центру зайнятості, а також відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-5. До пільгового стажу роботи за Списком №1 не враховано період роботи з 23.12.2001 року по 31.03.2009 року, з 01.05.2009 року по 22.12.2011 року (по атестації) згідно довідки №2 від 15.02.2024, оскільки згідно акта перевірки №1100-1002-1/1361 від 19.03.2024 в первинних документах зазначена посада коваль, яка не передбачена Списком виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах №2, затверджених Постановою КМУ №36 від 16.01.2003.

Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В позовній заяві представник позивача стверджує, що позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1. Також зазначає, що при винесенні спірного рішення від 08.05.2024 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ГУ ПФУ в Одеській області взагалі не досліджувалось питання наявності пільгового страхового стажу ОСОБА_1 за Списком №1.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області до матеріалів справи додано заяву ОСОБА_1 від 30.04.2024 року, з якої вбачається, що позивач просив призначити пенсію за віком (а.с.101).

Стосовно неврахування відповідачем-2 до пільгового стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 періоду роботи позивача з 23.12.2001 року по 31.03.2009 року, з 01.05.2009 року по 22.12.2011 року згідно довідки №2 від 15.02.2024 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV)).

Згідно із пунктом 1 частини 1статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Згідно із абз.1 ч.1 ст.26 Закону №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 року передбачено, що відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до п.а ст. 56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII та ч.1 ст.48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).

Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 23, 24 Порядку № 637, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи (служби) є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.

Адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності (виправдання) свого рішення.

Аналогічна правова позиція міститься у п.75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18).

В спірному рішенні вказано, що до пільгового стажу роботи за Списком №1 не враховано спірний період, оскільки згідно акта перевірки №1100-1002-1/1361 від 19.03.2024 в первинних документах зазначена посада коваль, яка не передбачена Списком виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах №2, затверджених Постановою КМУ №36 від 16.01.2003.

Записами №16, №17 у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 підтверджено роботу позивача на посаді "коваль" в ТОВ ВКФ "Інта" (а.с.42).

Відповідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (додаток №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній), виданої ТОВ ВКФ "Інта" 15.02.2024 року, яка була подана позивачем разом із заявою до органу пенсійного фонду, позивач виконував роботу в ТОВ ВКФ "Інта" постійно повний робочий день за посадою "коваль ручного кування" у період з 01.10.2000 року по 17.04.2012 року (а.с.64).

Підрозділ 2 «Ковальсько-пресове виробництво» розділу ХІ «Оброблення металу» Списку №1 виробництв, робіт, професій і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 р. №461 включає робітників: ковалі ручного кування.

Тому неврахування до страхового стажу позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області періодів роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 з 23.12.2001 року по 31.03.2009 року, з 01.05.2009 року по 22.12.2011 року, що визначають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1, є безпідставним.

Щодо посилання відповідача, як підставу для не врахування спірного періоду роботи позивача, на порушення Інструкції, щодо внесення відомостей до трудової книжки, суд зазначає наступне.

На дату заведення книжки, порядок ведення трудових книжок був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням, із змінами, яка діяла до 29.07.1993, потім - Інструкцією №58 від 29.07.1993.

Відповідно до п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затверджену Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

За приписами п.4.1 ч.1 Інструкції №58 записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Враховуючи положення п.2.3 Інструкції №58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції №58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 Про трудові книжки працівників, цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Записи щодо спірного періоду роботи позивача є чіткими, містять всі необхідні дані, і не містять жодних виправлень чи неточностей та завірені відбитком печатки відповідного роботодавця.

Отже, посилання відповідача, як підставу відмови у задоволені позову, на порушення заповнення трудової книжки, не відповідає положенням законодавства та не може бути підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів.

Додатковим аргументом відповіача-2 стало те, що за спірний період з 25.03.1998 р. по 22.09.2000 р. відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-5.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

В солідарній системі призначається пенсія за віком, що передбачено пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону №1058-IV.

Відповідно до пункту 1 статті 11 Закону № 1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, громадяни України, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях.

Пунктом 1 статті 14 Закону № 1058-IV встановлено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених організацій, об`єднань громадян, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами).

Згідно із частинами 1, 3 статті 15 Закону № 1058-IV, платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону.

Страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду.

Згідно із частинами 1, 2 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 1 статті 21 Закону № 1058-IV, персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 794 від 04.06.1998 року "Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування", установлено, що починаючи з 1 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частинами 1, 2, 3 статті 44 Закону № 1058-IV встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд вважає, що період роботи позивача з 25.03.1998 р. по 22.09.2000 р., який пенсійним органом не зарахований до страхового стажу, оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-5, належить зарахувати до страхового стажу позивача, так як відсутність відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за вказані періоди трудової діяльності позивача не може слугувати правовою підставою для відмови позивачу у зарахуванні вказаних періодів трудової діяльності до страхового стажу який дає право на призначення пенсії за віком в зв`язку з тим, що обов`язок по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України за застрахованих осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцями та обов`язок своєчасної реєстрації роботодавців у пенсійних органах в якості платників страхових внесків, покладений на роботодавців які є страхувальниками осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах та платниками таких внесків, а контроль за повнотою та своєчасністю страхових внесків покладений на уповноважені контролюючі органи відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, оскаржуване рішення належить визнати протиправним та скасувати.

Оскільки в спірних правовідносинах права позивача порушені протиправним рішенням відповідача-2, яке судом скасовується, і відповідачем в даному випадку не було належно обраховано загальний страховий стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за віком, заява позивача про призначення пенсії від 30.04.2024 року вважається не розглянутою по суті.

З урахуванням викладеного, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням визнаного судом спірного періоду роботи та правової позиції, викладеної у даному рішенні, а не Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, як просить позивач.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини першої статті 139 КАС України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, частиною 8 статті 139 КАС України передбачено, що у випадку якщо, зокрема, спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З урахуванням встановлених обставин у справі, враховуючи, що спір в даному випадку виник внаслідок неправильних дій відповідача-2, суд приходить до висновку про необхідність покладення саме на нього судових витрат у повному обсязі, у сумі 1211,20 грн., які слід стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №40 від 08 травня 2024 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 квітня 2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до страхового стажу періоди його роботи з 25.03.1998 року по 22.09.2000 року, з 23.12.2001 року по 31.03.2009 року, з 01.05.2009 року по 22.12.2011 року, та врахувавши правову позицію, викладену у даному рішенні суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати (судовий збір) у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області ().

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України. задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. ДЕГТЯРЬОВА