Справа № 260/290/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/290/24 пров. № А/857/13437/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З. М.,

суддів: Гудима Л.Я., Ніколіна В. В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року у справі №260/290/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий суддя першої інстанції Луцович М.М., місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повного тексту 24.04.2024),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

1) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, без врахування індексації грошового забезпечення;

2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення суми індексації грошового забезпечення у розмірі 4155,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум;

3) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 18 повних календарних років військової служби замість 20 повних календарних років військової служби;

4) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 20 календарних років військової служби з урахуванням раніше виплачених сум.

Позивач стверджував, що відповідачем проведено розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за кожен повний рік служби без урахування виплаченої за червень 2021 року індексації грошового забезпечення, розмір якої (відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця № 725 за 2021 рік) становив 415,41 грн. Окрім того, відповідачем безпідставно не здійснено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 20 календарних років служби, таку нараховано за 18 календарних років служби. Зазначені протиправні дії відповідача, на думку позивача, призвели до незаконного не донарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в належному розмірі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, задоволено.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років військової служби замість 20 повних календарних років військової служби, без врахування індексації грошового забезпечення.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних років служби, з врахуванням щомісячного фіксованого розміру індексації та з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник Військової частини НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема, скаржник вказує на те, що суд першої інстанції дійшов до необґрунтованих висновків про індексацію позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, тому, що Порядком № 260 вона не передбачена. Апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неповному дослідженні доказів. Зокрема, на думку скаржника для встановлення факту виплати позивачу грошової допомоги під час демобілізації у 2016 році необхідно було взяти до уваги наказ начальника ВОС та С № 108 від 27.04.2016 року, яким його було звільнено з військової служби та на підставі якого виплачено допомогу при звільненні. Скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як установлено судом із матеріалів справи та долучених письмових доказів, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2021 №110 старшого прапорщика ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24.05.2021 № 97-рс виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

В день звільнення з військової частини НОМЕР_1 остання не виплатила позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, що стало підставою звернення до суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 року у справі № 260/4170/21 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року по справі № 260/4170/21 військовою частиною НОМЕР_2 проведено розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , відповідно до якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні 144 502,83 грн, до виплати належить 142 335,29 грн. (за відрахуванням військового збору 2167,54 грн.).

Судом першої інстанції встановлено, що вказаний розрахунок проведений за 18 років військової служби ОСОБА_1 від суми основного грошового забезпечення за травень 2021 року в розмірі 16055,87 грн, яке складається з: окладу за військове звання 1020,00 грн., посадового окладу 3260,00 грн., надбавки за вислугу років 45% 1926,00 грн., надбавки за особливості проходження служби 87,8% 5448,87 грн., премії 135% 4401,00 грн.

Та обставина, що одноразова грошова допомога нарахована в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 календарних років служби замість 20, без урахування індексації, на думку позивача є протиправною дією, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції зверну увагу на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 цього Закону порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 40 вказаного Закону гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України № 2011-ХІІ від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п.1 постанови КМ України № 1294 від 07.11.2007р. «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Як видно зі змісту судового рішення першої інстанції, під час розгляду справи судом ретельно перевірено доводи відповідача про те, що при демобілізації у 2016 році ОСОБА_1 виплачувалася оспорювана допомога.

Зокрема, судом задоволено клопотання відповідача про витребування з ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 особову справу ОСОБА_1 .

Дослідивши ці матеріали особової справи, суд установив, що в такій відсутні будь-які докази нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби 27.04.2016.

Ця обставина не заперечується відповідачем, так як слідує зі змісту апеляційної скарги, останній визнає, що особова справа, яка досліджувалася судом, мала неповні відомості та не містила в собі наказів про мобілізацію 2015 року та демобілізацію 2016 року ОСОБА_1 .

За правилами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Статтями 79, 80 КАС України регулюється порядок подання та витребування доказів, а змістом статті 90 цього Кодексу встановлено правила оцінки судом доказів за своїм внутрішнім переконанням.

Колегія суддів апеляційного суду вважає непереконливими доводи скаржника про те, що судом неповно встановлено обставини справи, оскільки в ході судового розгляду не досліджено наказ начальника ВОС та С №108 від 27.04.2016 року, яким звільнено ОСОБА_1 із військової служби та на підставі якого виплачено грошову допомогу при звільненні.

Дослідженням матеріалів цієї адміністративної справи апеляційним судом установлено, що представником військової частини НОМЕР_2 не долучалася копія наказу начальника ВОС та С №108 від 27.04.2016 року, як доказ, не ставилося питання перед судом про його витребування для дослідження в судовому засіданні.

Тому, керуючись нормами Закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ні Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ні Порядком 260 не передбачено обов`язок особи доводити, що вона не отримувала раніше одноразову грошову допомогу при звільненні.

Таким чином, заперечуючи проти задоволення позову, відповідач не довів перед судом факту нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби 27.04.2016.

Суд звернув увагу, що ненарахування та невиплата відповідачем позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби порушує право позивача на отримання такої одноразової допомоги, встановлене ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно не здійснив нарахування та виплату на користь позивача одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 20 повних календарних років військової служби.

З таким висновком місцевого суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Що стосується твердження скаржника про необґрунтованість рішення суду в частині нарахування індексації, колегія суддів звертає увагу на таке.

За правилами ст. 4 Закону України № 1282-ХІІ від 03.07.1991р. «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України №1078 від 17.07.2003р., індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році -103 відсотка, у 2017 році -103 відсотка, у 2018 році -103 відсотка).

01.03.2018р. вступила в дію постанова КМ України №704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою було затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців.

Пунктом 2 цього Порядку встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України № 2011-ХІІ від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно з постановою КМ України № 1294 від 07.11.2007р. «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (була чинною до 28.02.2018р., тобто, регулює спірні правовідносини) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Вирішуючи спір, суд дослідивши розрахунок про складові грошового забезпечення, які взяті для нарахування грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , та встановив, що індексацію грошового забезпечення не було включено.

При вирішенні цього спірного питання суд субсидіарно застосовув положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020р. у справі № 240/10130/19.

Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Так, ухвалюючи постанову від 06.02.2019р. у зазначеній справі Велика Палата дійшла висновків про те, що згідно з ч.ч.2 і 3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Як установлено в ході судового розгляду, спірна індексація грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, а тому остання не може вважатись одноразовою і повинна враховуватися при визначенні розміру грошового забезпечення.

Отже, відповідач здійснюючи нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, повинен був розраховувати вказану грошову допомогу з урахуванням індексації грошового забезпечення, яка мала постійний характер.

Судом установлено, що дії відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, передбаченої ст.15 Закону України №2011-ХІІ від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування індексації грошового забезпечення, є протиправними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дав оцінку доводам позову про те, що одноразова грошова допомога при звільненні позивача з військової служби мала нараховуватися з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 20 календарних років військової служби.

З цього приводу суд першої інстанції звернув увагу на таке.

Пунктами 1 та 2 Розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260) передбачено, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

При цьому, для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (зі змінами) (п.8 Розділу XXXII Порядку № 260).

Аналізуючи положення наведених правових норм, суд першої інстанції дійшов висновку, що пільговий обрахунок вислуги років є умовою набуття права на призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачає, що така допомога виплачується за наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше. Натомість, вжите в частині 2 статті 15 Закону № 2011-XI поняття «календарна вислуга років» застосовується для визначення розміру такої допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у постанові від 24.11.2020 у справі №822/3008/17.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Будь-яких інших підстав для зміни чи скасування судового рішення, які передбачено вимогами статей 315 319 КАС України в апеляційній скарзі представником відповідача не наведено.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року у справі №260/290/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Л. Я. Гудим
В. В. Ніколін