Справа № 523/9681/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 523/9681/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Шляхтицького О.І., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2024 року у справі №523/9681/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Оргєєва Катерина Владиславівна про скасування постанови серії ЕНА №2304300 від 03.06.2024 року

У С Т А Н О В И В:

07 червня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою, у якій просив:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2304300 від 03.06.2024 року.

Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що інспектором патрульної поліції УПП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Оргєєвою К.В. під час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не надано останньому можливості скористатися правами, які передбачені приписами статті 268 КУпАП, зокрема правом на правову допомогу. На переконання позивача, наведені обставини свідчать про порушення інспектором патрульної поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та є підставою для скасування спірної постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.06.2024 року справу №523/9681/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Оргєєва Катерина Владиславівна про визнання протиправною та скасування постанови, вирішено передати за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд Приморському районному суду м. Одеси.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2024 року у справі №523/9681/24 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Ухвалюючи означене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2304300 від 03.06.2024 року є законною та обґрунтованою, прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України.

Не погоджуючись із вище вказаним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що інспектором патрульної поліції порушені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки ОСОБА_1 виявив бажання скористатись правом на правову допомогу, однак відповідачем не вжито жодних дій щодо надання можливості позивачу реалізувати своє право на отримання такої допомоги.

Як стверджував скаржник, судом першої інстанції не взято до уваги вище наведені обставини, що є самостійною підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та підтверджено правовою позицією Постанови Верховного Суду від 18.02.2020 року у справі № 524/9827/16-а.

Окрім того, скаржник вказував, що працівником патрульної поліції порушено право особи на безпосередню участь у розгляді справи. Так, розгляд справи відбувся без участі особи, яка притягується до відповідальності, що у свою чергу позбавило ОСОБА_1 можливості надавати пояснень та заявляти відповідні клопотання, чим порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , вказуючи на законність ухваленого рішення суду та просить його залишити без змін.

В силу приписів пункту 1,3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Зокрема, як з`ясовано колегією суддів, за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, 03.06.2024 року інспектором 1 взводу 3 роти 2 батальйону УПП в Одеській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2304300.(а.с.62)

Відповідно до змісту постанови серії ЕНА №2304300 від 03.06.2024 року, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом в межах населеного пункту АДРЕСА_1 , рухався зі швидкістю 76 км/год., при дозволеній 50 км/год., чим порушив вимоги п.12.4 ПДР України. Вказаний факт зафіксовано приладом TruCam LTI 20/20 TC008402.

Уважаючи протиправною вказану вище постанову серії ЕНА №2304300 від 03.06.2024 року, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», установлюють Правила дорожнього руху України (далі ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

Приписами пункту 12.4 ПДР України установлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством України.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, відповідно із приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) установлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами частини першої статті 72 КАС України визначено, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до частин першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частиною першою ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У даному випадку предметом доказування є факт перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортним засобом більш як на двадцять кілометрів на годину в межах населеного пункту.

З матеріалів справи слідує, що факт руху автомобіля, яким керував позивач зі швидкістю 76 км/год, підтверджується фотознімком, здійсненим за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM №ТС008402, посилання на який, мітиться у пункті 5 спірної постанови. (а.с.57, 62)

Разом з цим, як установлено судом попередньої інстанції та слідує зі змісту позовної заяви, і апеляційної скарги, позивач не заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена приписами частини 1 статті 122 КУпАП, а саме перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортним засобом більш як на двадцять кілометрів на годину в межах населеного пункту.

Як з`ясовано апеляційним судом, в якості підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 уважає порушення інспектором патрульної поліції процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП, зокрема позбавлення можливості позивачу реалізувати своє право на отримання правової (правничої) допомоги адвоката.

Судова колегія уважає за необхідне зазначити, що положеннями КУпАП, які стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, а саме фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення шляхом винесення постанови.

Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначених положеннями КУпАП.

Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, установленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, без складання протоколу у відповідності до положень частини 4 статті 258 КпАП України.

Як слідує з наявних у справі матеріалів, фіксація адміністративного правопорушення відбулася 03.06.2024 року о 11 год. 21 хв. 49 сек., а спірна постанова про накладення на позивача штрафу винесена 03.06.2024 року о 11 год. 47 хв. 59 сек.

За таких обставин, розгляд справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку тривав 26 хвилин 10 секунд, що на переконання судової колегії, є достатнім для виконання інспектором патрульної поліції приписів статті 279 КУпАП «Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення».

Позивач вказує на те, що патрульний поліцейський притягнув його до адміністративної відповідальності з порушенням установленого законом порядку, зокрема, під час розгляду справи, відповідачем не вжито жодних дій щодо надання можливості позивачу реалізувати своє право на отримання правової допомоги адвоката та не заслухано особу, яка бере участь у розгляді справи.

Разом з цим, колегія суддів уважає необґрунтованими доводи позивача про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема не надання можливості ОСОБА_1 реалізувати свої права передбачені статті 268 КУпАП, а саме:

при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи

Апеляційний суд враховує, що у відповідності до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Як слідує з відеозапису № 471357 від 03.06.2024 року, 03 червня 2024 року об 11 год. 21 хв. працівники поліції у зв`язку із перевищенням допустимої швидкості руху на 26 км/год. зупинили транспортний засіб, яким керував ОСОБА_3 .

Відразу після зупинки транспортного засобу, працівник поліції повідомив водію причину зупинки та надав можливість переглянути відеозапис з фіксацією правопорушення на приладі TruCAM (11 год. 22 хв). У подальшому, інспектором 1 взводу 3 роти 2 батальйону УПП в Одеській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 повідомлено про те, що у співному випадку наявні підстави для складання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Об 11 год. 23 хв. позивач повідомив працівнику поліції, що бажає скористатись правовою допомогою та висловив прохання викликати йому адвоката. У відповідь, інспектор патрульної поліції зазначила, що у такій категорії справ можливість виклику адвоката з безоплатної правової допомоги законодавством України не передбачено, а тому, якщо позивач бажає, він має право викликати самостійно адвоката (11 год. 24 хв.).

Не зважаючи на неодноразово надані роз`яснення працівником патрульної поліції щодо права особи викликати адвоката самостійно (11 год. 27 хв, 11 год. 28 хв., 11 год. 31 хв., 11 год. 33 хв., ), позивач продовжував вимагати від інспектора поліції забезпечити йому адвоката, який надає безоплатну правову допомогу.

У подальшому, з відеозапису убачається, що з моменту зупинки транспортного засобу (11 год. 21 хв.) і до моменту складення постанови (11 год. 47 хв.) позивач так і не вжив заходів для того, щоб викликати адвоката або іншим чином скористатись правовою допомогою, оскільки лише продовжував вимагати забезпечити його безоплатною правовою допомогою.

Вище вказані обставини свідчать, що відповідач жодним чином не перешкоджав позивачу у користуванні правами, визначеними у КУпАП, у тому числі, не обмежував у праві отримати/скористатись правовою допомогою адвоката під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Натомість, позивач не скористався своїм правом на правову допомогу адвоката, а лише вимагав від працівника поліції забезпечити йому право на захист у обов`язковому порядку.

Апеляційний суд наголошує, що згідно до чинного законодавства України, до повноважень та обов`язків поліцейського патрульної поліції не входить надання юридичного захисту та забезпечення адвокатом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності. При цьому, законодавством України не визнана обов`язкова участь адвоката чи іншого фахівця у галузі права у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

Більше того, реалізація цього права позивачем не пов`язана з обов`язком інспектора відкласти розгляд справи чи терміново викликати фахівця у галузі права. Поліцейський, згідно із законодавством України, лише ознайомлює особу із її правами, однак, виключно така особа вирішує, чи скористається вона своїм правом та у який спосіб.

З огляду на наведені обставини справи, у колегії суддів не має правових та об`єктивних підстав ставити під сумнів дії інспектора патрульної поліції під час накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинене ним адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП. Виходячи із встановлених у справі обставин, судова колегія не убачає протиправності у діях відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім цього, посилання позивача на постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.02.2020 року у справі № 524/9827/16-а колегія суддів уважає необґрунтованими, оскільки, дане судове рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин, а тому, викладені в ньому висновки не підлягають застосуванню при вирішенні спору у даній справі.

Так, згідно до обставин справи №524/9827/16-а, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивач заявив письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю отримання правової допомоги.

Разом з тим, зазначене клопотання відхилено інспектором поліції з підстав того, що положеннями КУпАП не передбачено можливості перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення і позивач мав можливість скористатись правовою допомогою зателефонувавши юристу, який би прибув для участі в розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Натомість у межах цієї справи №523/9681/24, ОСОБА_1 наполягав забезпечити йому адвоката, який надає безоплатну правову допомогу. При цьому, інспектором патрульної поліції роз`яснено позивачу про те, що у такій категорії справ можливість виклику адвоката з безоплатної правової допомоги законодавством України не передбачено та останній не позбавлений можливості самостійно скористатися юридичною допомогою адвоката.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи позивача про те, що він був затриманий працівниками поліції, а тому мав бути невідкладно забезпечений вторинною правничою допомогою.

Як слідує з наявних в матеріалах справи відеозаписів, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор патрульної поліції Оргєєва К.В. неодноразово повідомляла ОСОБА_1 про те, що він не затриманий, оскільки немає правових підстав для вжиття таких заходів (11 год. 26 хв., 11 год. 27 хв., 11 год. 28 хв., 11 год. 31 хв., 11 год. 32 хв., 11 год. 41 хв).

При цьому, позивач не був обмежений у свободі пересування, а зафіксовані на наявних у справі відеозаписах події не дають підстав вважати, що ОСОБА_1 фактично був затриманий працівниками поліції.

Також, колегія суддів уважає безпідставними доводи позивача про те, що йому протиправно не вручено копію постанови про адміністративне правопорушення. Так, як слідує зі змісту постанови серії ЕНА №2304300 від 03.06.2024 року, ОСОБА_1 відмовився від отримання копії спірної постанови про що у пункті 9 міститься відповідний запис.

Жодних доказів, підтверджуючих обґрунтування позовних вимог, позивачем разом з позовною заявою не надано, на противагу чому, стороною відповідача подано матеріали, що підтверджують перевищення ОСОБА_1 максимально дозволеної швидкості в межах населеного пункту, сумнівів у достовірності яких, в суду апеляційної інстанції немає.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах справи докази повністю підтверджують в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, а саме порушення останнім вимог п.12.4 ПДР України, у відповідності до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

За таких обставин, враховуючи, що належними та допустимими доказами підтверджується факт вчинення позивачем правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Відтак, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи позивача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

З підстав визначених статті 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2024 року у справі №523/9681/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Оргєєва Катерина Владиславівна про скасування постанови серії ЕНА №2304300 від 03.06.2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями, є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.І. Шляхтицький Ю.В. Осіпов