Справа № 240/8503/24
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Житомир справа № 240/8503/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася військова частина НОМЕР_1 , із позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 88517,65 грн під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за час незаконної відсутності, поза межами військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 , відповідно до довідки від 17.02.2024 №1 отримав грошове забезпечення в розмірі 88 517,65 грн на яке він не мав права, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Копію ухвали про відкриття провадження у справі було надіслано відповідачу на адресу: АДРЕСА_1 .

В свою чергу, поштова кореспонденція повернулась з відміткою про причини повернення "адресат відсутній за вказаною адресою".

З метою повного та всебічного розгляду справи, було здійснено запит для отримання інформації про місце реєстрації ОСОБА_1 та 06 червня 2024 року копію ухвали суду від 16 травня 2024 року повторно надіслано на адресу місця проживання відповідача, зареєстровану у встановленому законом порядку, проте поштове відправлення не вручене з незалежних від суду причин.

Відповідно до частини 10 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог статті 126 цього Кодексу.

Згідно частин 8, 11 статті 126 КАС України вважається, що повістку вручено, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, або за адресою, яка зазначена її представником, і це підтверджується підписом відповідної службової особи. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями частини 6 статті 7, частини 11 статті 126 КАС України ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи вважається врученою належним чином, оскільки судом було дотримано всіх необхідних вимог щодо своєчасного повідомлення, зокрема, відповідача про здійснення розгляду даної справи.

Крім того, 06.06.2024 судом було опубліковано оголошення на офіційному веб-порталі судової влади з метою повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та встановлення строку для подання відзиву.

У період із 07.06.2024 по 11.07.2024 та з 02.09.2024 по 16.09.2024, 07.10.2024 головуюча суддя перебувала у відпустці.

Відповідач у строк, визначений ч.5 ст.162, ч.1 ст.261 КАС України та встановлений ухвалою суду від 16 травня 2024 відзив на адміністративний позов не надіслав.

Положеннями статті 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Відповідачем клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву подано не було.

Частиною 6 статті 162 КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 4 статті 159 КАС України встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2022 № 89 солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду водія автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2023 №168 солдат ОСОБА_1 , вибув з постійного місця дислокації (м.Коростишів) у відрядження до військової частини НОМЕР_2 з 15.06.2023.

Згідно доповіді командира військової частини НОМЕР_2 від 27.12.2023 за вих. 812/10345, солдат ОСОБА_1 , не прибув до військової частини НОМЕР_1 , після того як було припинене його відрядження у військовій частині НОМЕР_2 . По даному факту призначено службове розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_2 №4158 від 26.12.2023.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 05.01.2024 №15 "Про результати службового розслідування", тимчасово виконуючим обов`язки заступника командира 1 спеціальної роти з морально-психологічного забезпечення спеціального загону військової частини НОМЕР_2 молодшим лейтенантом ОСОБА_2 , було проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли факту не прибуття з відрядження з військової частини НОМЕР_2 до Військової частини НОМЕР_1 11 вересня 2023 року, а також встановлення ступеня провини військовослужбовця, призваного під час мобілізації водія автомобільного відділення взводу забезпечення спеціальної роти спеціального загону офіцерського складу військової частини НОМЕР_2 , який був прикомандирований з військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

У ході проведення службового розслідування (акт службового розслідування №95 від 04.01.2024) стало відомо, що 11 вересня 2023 року військовослужбовець військової служби призваний під час мобілізації водій взводу забезпечення спеціальної роти спеціального загону офіцерського складу військової частини НОМЕР_2 , який був прикомандирований з військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 вибув з відрядження з військової частини НОМЕР_2 до військової частини НОМЕР_1 та до пункту постійної дислокації не прибув. Пошукові заходи військовослужбовця результатів не дали, на телефонні дзвінки не відповідає. місцезнаходження військовослужбовця не відоме.

З метою встановлення причин та обставин винних посадових осіб, які здійснили переплату грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 "Про призначення службового розслідування за фактом переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 " №42 від 16.02.2024 було проведено службове розслідування.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 "Про результати службового розслідування за фактом переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 " №16 від 18.02.2024 винних посадових осіб військової частини НОМЕР_1 не встановлено. Оскільки про факт самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 командуванню військової частини НОМЕР_1 стало відомо з доповіді командира військової частини НОМЕР_2 , що була отримана 27.12.2023.

Водію автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти матеріального забезпечення солдату ОСОБА_1 фінансово-економічна служба Військової частини НОМЕР_1 нарахувала та виплатила грошове забезпечення:

- за вересень 2023 року у сумі 24 879,15 грн;

- за жовтень 2023 року у сумі 24 879,15 грн;

- за листопад 2023 року у сумі 24 879,15 грн;

- за грудень 2023 року у сумі 17 779,15 грн.

Згідно довідки про вартісну оцінку заподіяної шкоди №1 від 17.02.2024 солдатом ОСОБА_1 було безпідставно набуті грошові кошти в сумі 88 517,65 грн під час фактичного невиконання обов`язків військової служби в період з 11.09.2023 по 31.12.2023.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, що склались, суд виходить із наступного.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, Збройних Сил України, справою усього народу.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із ст.9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Згідно із статтею 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 № 160-IX (далі - Закон № 160-IX).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону № 160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до ст.4 Закону № 160-IX особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Згідно з ч.4 ст.3 Закону № 160-IX переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 6 Закону № 160-IX визначено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону № 160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Суд звертає увагу, що відповідно до службового розслідування, встановлено, що ОСОБА_1 за період з вересня по грудень 2023 року виплачено грошове забезпечення в сумі 88517,65 грн, що підтверджується довідкою начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 №1 від 17.02.2024.

За вказаний проміжок часу відповідач не виконував обов`язків військової служби, до місця проходження військової служби не прибув та не повідомив безпосереднього командира про своє місцезнаходження, тому суд дійшов висновку, що грошові кошти в розмірі 88517,65 грн виплачені позивачу без достатньої правової підстави та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

При прийнятті рішення у цій справі суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, в якій вказано, що спори щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень віднесено до розгляду в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення зі служби.

Враховуючи встановлені судом обставини та норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 належить стягнути безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 88517,65 грн під час фактичного невиконання обов`язків військової служби

Згідно з ч. ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведення експертиз.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати позивача по сплаті судового збору стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.9, 72-77, 139, 241-243, 245-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Позовну заяву військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) про стягнення коштів, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 88517 (вісімдесят вісім тисяч п`ятсот сімнадцять) гривень 65 копійок під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва