Справа № 280/10233/23
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 280/10233/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року (суддя Стрельнікова Н.В.) в справі № 280/10233/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частина НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду до військової частини НОМЕР_1 , військової частина НОМЕР_2 про:

визнання неправомірним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 травня 2023 року №126 в частині визнання ОСОБА_2 таким, що самовільно залишив частину;

скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14 серпня 2022 року №154 в частині визнання ОСОБА_2 таким, що самовільно залишив частину;

скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11 серпня 2022 року №80-РС в частині зняття ОСОБА_2 з усіх видів грошового забезпечення, посад та переведення у розпорядження військової частини НОМЕР_2 з утриманням в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 як такого, що самовільно залишив частину;

зобов`язання внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 травня 2023 року №126 та визначити смерть ОСОБА_2 такою, що сталась під час проходження військової служби, з урахуванням рішення суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення, ухваливши нове про задоволення позову.

На думку апелянта, на момент смерті ОСОБА_2 перебував у статусі військовослужбовця, не був виключений зі списків особового складу військової частини, а тому вважає, що його смерть сталась під час проходження військової служби та пов`язана з проходженням військової служби

ОСОБА_2 визнано таким, що самовільно залишив військову частині, наказом від 11 серпня 2022 року № 80-РС без проведення службового розслідування.

З огляду на відсутність проведення службового розслідування, є безпідставним визнання його таким, що самовільно залишив військову частину, тому інформація, зазначена у спірних наказах, є недоведеною.

Твердження про можливість оскарження ОСОБА_2 наказів є безпідставними, адже його не було ознайомлено з такими наказами.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач військова частина НОМЕР_1 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є дружиною ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №30 від 25 лютого 2022 року ОСОБА_2 з 25 лютого 2022 призначено на посаду стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у званні солдат.

Згідно з довідкою про безпосередню участь у бойових діях №1825 від 15 червня 2023 року солдат ОСОБА_2 в період з 25 лютого 2022 року по 26 червня 2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

08 серпня 2022 року до військової частини НОМЕР_2 надійшло клопотання командира військової частини НОМЕР_1 , у якому зокрема зазначено: «відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, у зв`язку із відсутністю понад 10 діб нижчепойменованих військовослужбовців солдатського та сержантського складу прошу УВІЛЬНИТИ від займаної посади і ЗАРАХУВАТИ у Ваше розпорядження та утримувати у списках особового складу підрозділів де вони проходять військову службу солдата ОСОБА_2 з 07.07.2022 року, перебуває у СЗЧ з 27.06.2022.»

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11 серпня 2022 року №80-РС у зв`язку із самовільним залишенням військової частини наказано увільнити від займаної посади із зарахуванням у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 та утримувати у списках особового складу підрозділу, де він проходить військову службу, солдата ОСОБА_2 з 07 липня 2022 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №154 від 14 серпня 2022 року ОСОБА_2 з 07 липня 2022 року зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 як такого, що самовільно залишив частину.

12 квітня 2023 року до чергового військової частини НОМЕР_1 надійшла інформація про те, що 08 квітня 2023 року о 21 годині 56 хвилин автомобілем швидкої допомоги з хостелу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до 5-ї міської лікарні доставлено солдата ОСОБА_2 , де йому встановлено діагноз: «тяжка черепно мозкова травма, забій головного мозку тяжкого ступеню, гематома, перелом кісток склипіння черепа, з вираженим загально мозковим синдромом, виражений дислокаційний синдром», стан здоров`я вкрай тяжкий. Кома 3. 12 квітня 2023 року о 16 годині 11 хвилин ОСОБА_2 помер в лікарні.

За фактом смерті військовослужбовця солдата ОСОБА_2 військової частиною НОМЕР_1 проведено відповідне службове розслідування, за результатами якого встановлено, що його смерть настала в період перебування ним за межами розташування військової частини, а саме самовільного залишення військової частини, у зв`язку із чим відповідно до розділу ІІ пункту 11 абзацу 9 Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 № 332, не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №126 від 05 травня 2023 року солдата ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. Також у наказі зазначено, що смерть сталася під час перебування у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 у зв`язку із самовільним залишенням частини НОМЕР_1 .

Врахувавши, що призначення проведення службового розслідування чи не призначення проведення службового розслідування є дискреційними повноваженнями командира військової частини, не передбачено обов`язковості призначення службового розслідування, суд першої інстанції вказав про відсутність підстав для скасування наказів.

Суд першої інстанції зауважив, що ОСОБА_2 не оскаржені зазначені накази, відсутні відомості про місце перебування ОСОБА_2 , що додатково свідчить про наявність факту самовільного залишення ОСОБА_2 військової частини.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 травня 2023 року №126 та визначити смерть ОСОБА_2 такою, що сталась під час проходження військової служби, оскільки на момент смерті він знаходився поза розташуванням військової частини.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах України за призовом під час мобілізації у складі військовій частині НОМЕР_1 з 25 лютого 2022 року.

Згідно з довідкою про безпосередню участь у бойових діях №1825 від 15 червня 2023 року солдат ОСОБА_2 в період з 25 лютого 2022 року по 26 червня 2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11 серпня 2022 року №80-РС у зв`язку із самовільним залишенням військової частини наказано увільнити від займаної посади із зарахуванням у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 та утримувати у списках особового складу підрозділу, де він проходить військову службу, солдата ОСОБА_2 з 07 липня 2022 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №154 від 14 серпня 2022 року ОСОБА_2 з 07 липня 2022 року зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 як такого, що самовільно залишив частину.

12 квітня 2023 року до чергового військової частини НОМЕР_1 надійшла інформація про те, що 08 квітня 2023 року о 21 годині 56 хвилин автомобілем швидкої допомоги з хостелу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до 5-ї міської лікарні доставлено солдата ОСОБА_2 , де йому встановлено діагноз: «тяжка черепно мозкова травма, забій головного мозку тяжкого ступеню, гематома, перелом кісток склипіння черепа, з вираженим загально мозковим синдромом, виражений дислокаційний синдром», стан здоров`я вкрай тяжкий. Кома 3. 12 квітня 2023 року о 16 годині 11 хвилин ОСОБА_2 помер в лікарні.

За фактом смерті військовослужбовця солдата ОСОБА_2 військової частиною НОМЕР_1 проведено відповідне службове розслідування, за результатами якого встановлено, що його смерть настала в період перебування ним за межами розташування військової частини, а саме самовільного залишення військової частини, у зв`язку із чим, відповідно до розділу ІІ пункту 11 абзацу 9 Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 27 жовтня 2021 року № 332, не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №126 від 05 травня 2023 року солдата ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. Також у наказі зазначено, що смерть сталася під час перебування у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 у зв`язку із самовільним залишенням частини НОМЕР_1 .

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 2 якого встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 2 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дія якого у подальшому продовжувалась, тобто на час виникнення спірних правовідносин в Україні триває воєнний стан, період дії якого, відповідно до Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України» є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають заміщення воєнних посад.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення), відповідно до пункту 1 якого це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Згідно з пунктом 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут ЗСУ).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Стаття 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначає, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Частиною третьою статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Абзацом першим статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Тобто дисциплінарним правопорушенням визнається як невиконання чи неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, так й порушення військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

За положеннями статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до пункту 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі, визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608 (далі - Порядок).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування не призначається:

у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг;

якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Відтак, чинними законодавчими та нормативно-правовими актами не встановлена обов`язковість проведення службового розслідування у разі самовільного залишення військовослужбовцем військової частини.

Враховуючи відсутність у відповідачів обов`язку з призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військовослужбовцем військової частини, а інших підстав для визнання оскаржених наказів позивачем не зазначено й судом не встановлено, суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав вважати такі накази протиправними.

Також суд доходить до висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 травня 2023 року №126 та визначити смерть ОСОБА_2 такою, що сталась під час проходження військової служби.

З цього питання судом першої інстанції правильно зауважено, що у будь-якому випадку з огляду на те, що смерть ОСОБА_2 настала у м. Запоріжжя після самовільного залишення військової частини, поза межами розташування військової частини, відсутні будь-які обставини, які дозволяють пов`язати смерть ОСОБА_2 із проходження військової служби та під час проходження військової служби.

Доводи апелянта про те, що на момент смерті ОСОБА_2 перебував у статусі військовослужбовця, не був виключений зі списків особового складу військової частини, тому його смерть сталась під час проходження військової служби та пов`язана з проходженням військової служби, спростовані приведеними вище висновками суду, як й доводи про те, що відсутність факту проведення службового розслідування тягне за собою протиправність наказів.

Аргумент апелянта про те, що твердження суду про можливість оскарження ОСОБА_2 наказів є безпідставними, адже його не було ознайомлено з такими наказами, суд відхиляє та зазначає, що цей аргумент не спростовує висновків суду першої інстанції про відсутність підстав вважати накази протиправними.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року в справі № 280/10233/23 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року в справі № 280/10233/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частина НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 09 жовтня 2024 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 09 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко