Справа № 640/20043/22
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року № 640/20043/22

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі по тексту також відповідач 1, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області; ідентифікаційний код 21910427, адреса: 49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26) Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту також відповідач 2, ГУ ПФУ в м. Києві, ідентифікаційний код: 42098368, адреса: 03151, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16), в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 10.10.2022 №84;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві повторно розглянути заяву позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві призначити та нарахувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 20.09.2022 у розмірі 50% винагороди судді Конституційного Суду України згідно довідки Конституційного Суду України від 28.10.2022 №001-019-23/3858 з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 149-1 Конституції України, частинами першою, третьою статті 27, частиною другою статті 31 Закону України «Про Конституційний Суд України».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.09.2013 був призначений суддею Конституційного Суду України. 19.09.2022 відповідно до розпорядження в.о. Голови Конституційного Суду України припинено трудові відносини з ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що за наслідками розгляду заяви про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідач 1 спірним рішенням відмовив в його призначенні.

На думку позивача, така позиція органу Пенсійного фонду України є протиправною та порушує його право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що змусило його звернутися до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали справи №640/20043/22 до Київського окружного адміністративного суду.

За результатом автоматизованого розподілу, справу №640/20043/22 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 прийнято до провадження адміністративну справу №640/20043/22 та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 у зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, продовжено розгляд справи, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Відповідачі правом на надання відзиву не скористалися, про відкриття провадження у справі були проінформовані шляхом направлення на електронну адресу копії ухвали про відкриття провадження у цій справі, підписану кваліфікованим електронним підписом головуючого судді, що підтверджується довідками про доставку.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорту громадянина України.

Розпорядженням Голови Конституційного Суду України від 19.09.2022 №29/1/2022-к/тр відповідно до частини другої статті 20, частин другої, сьомої статті 33 Закону України «Про Конституційний Суд України» припинено трудові відносини із суддею Конституційного Суду України ОСОБА_1 19.09.2022 у зв`язку із закінченням строку його повноважень на підставі пункту 1 частини першої статті 149-1 Конституції України.

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 10.10.2022 №84 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з тим, що причина звільнення заявника не відповідає вимогам статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Зазначено, що відповідно до статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» головною умовою для призначення щомісячного довічного грошового утримання є факт виходу судді у відставку, при цьому законодавством не передбачено обмежень по віку та стажу роботи для призначення грошового утримання.

У спірному рішенні також зазначено, що датою звернення до територіальних органів ПФУ є 03.10.2022, вік заявника становить 56 років 8 місяців 23 дні, страховий стаж 37 років 6 місяців 22 дні.

Листом ГУ ПФУ у Київській області від 11.10.2022 №1000-0214-8/101471 позивачу направлено повідомлення про прийняття за результатами розгляду його заяви від 03.10.2022 №9727 відповідного рішення.

Не погоджуючись з правомірністю вчинених відповідачами дії та прийнятого відповідачем 1 спірного рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправними та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні у цій справі правовідносини виникли стосовно правомірності дій відповідача 1 щодо відмови у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII).

За приписами частини першої статті 142 Закону №1402-VІІІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Порядок організації та діяльності Конституційного Суду України, статус суддів Конституційного Суду України, підстави і порядок звернення до Конституційного Суду України, процедура розгляду ним справ і виконання рішень Конституційного Суду України визначаються Конституцією України та законом (стаття 153 Конституції України).

Відповідно до статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді, зокрема, є подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Положеннями статті 149-1 Конституції України визначено, що повноваження судді Конституційного Суду України припиняються у разі:

1) закінчення строку його повноважень;

2) досягнення ним сімдесяти років;

3) припинення громадянства України або набуття ним громадянства іншої держави;

4) набрання законної сили рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним;

5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього за вчинення ним злочину;

6) смерті судді Конституційного Суду України.

Підставами для звільнення судді Конституційного Суду України з посади є:

1) неспроможність виконувати свої повноваження за станом здоров`я;

2) порушення ним вимог щодо несумісності;

3) вчинення ним істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування своїми обов`язками, що є несумісним зі статусом судді Суду або виявило його невідповідність займаній посаді;

4) подання ним заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Рішення про звільнення з посади судді Конституційного Суду України Суд ухвалює щонайменше двома третинами від його конституційного складу.

Системний аналіз означених норм дає підставою для висновку, що обов`язковою передумовою для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді є факт виходу такого судді у відставку.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Голови Конституційного Суду України від 19.09.2022 №29/1/2022-к/тр з позивачем припинено трудові відносини у зв`язку із закінченням строку його повноважень на підставі пункту 1 частини першої статті 149-1 Конституції України.

При цьому, жодних доказів звільнення позивача у відставку з посади судді Конституційного Суду України матеріали справи не містять. Як наслідок, у відповідача станом на момент виникнення спірних відносин були відсутні підстави для призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Означені обставини підтверджуються, зокрема, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.01.2024 у справі №640/18365/22, в межах якої розглядалися позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Конституційного Суду України, яка полягає у не ухваленні на спеціальному пленарному засіданні рішення стосовно заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку з посади судді Конституційного Суду України; визнання протиправними дій судді Конституційного Суду України (виконувача обов`язків Голови Конституційного Суду України відповідно до статті 33 Закону №2136) щодо скасування розпорядження виконувача обов`язків Голови Конституційного Суду України «Про внесення до розпорядження виконувача обов`язків Голови Конституційного Суду України „Про скликання спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України від 26 серпня 2022 року №32/01/2022-ОД» від 13 вересня 2022 року №39/01/2022-ОД; зобов`язання Конституційний Суд України протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили на спеціальному пленарному засіданні розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення у відставку з посади судді Конституційного Суду України та прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 про звільнення у відставку з посади судді Конституційного Суду України були предметом розгляду у межах адміністративної справи №640/18365/22.

Означеним рішенням визнано протиправною бездіяльність Конституційного Суду України, яка полягає у не ухваленні на спеціальному пленарному засіданні рішення стосовно заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку з посади судді Конституційного Суду України.

Визнано протиправними дії судді Конституційного Суду України (виконувача обов`язків голови Конституційного Суду України відповідно до статті 33 Закону №2136) щодо скасування розпорядження виконувача обов`язків Голови Конституційного Суду України «Про внесення до розпорядження виконувача обов`язків Голови Конституційного Суду України "Про скликання спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України" від 26 серпня 2022 року №32/01/2022-ОД» від 13 вересня 2022 року №39/01/2022-ОД.

Зобов`язано Конституційний Суд України протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили на спеціальному пленарному засіданні розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення у відставку з посади судді Конституційного Суду України та прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 про звільнення у відставку з посади судді Конституційного Суду України.

Рішення суду у межах провадження 640/18365/22 набрало законної сили 27.08.2024 шляхом постановлення ухвали про закриття провадження у справі у зв`язку із клопотання про відмову від апеляційної скарги, що підписана уповноваженим представником Конституційного Суду України ОСОБА_2 .

Як вбачається із змісту рішення по справі № 640/18365/22 відповідач визнав свій обов`язок щодо прийняття ним рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Конституційного Суду України у відставку, а суд першої інстанції дійшов висновку, що Конституційний Суд порушив право судді на відставку, яке закріплене ст.126 Конституції України. Зазначене право є складовою гарантії незалежності і недоторканості суддів як носіїв судової влади.

Разом з тим, як встановлено судом під час розгляду справи № 640/18365/22, у відношенні позивача не дотримано таких принципів, як "належного урядування", "юридичної визначеності" та "законних очікувань", що мало місце внаслідок триваючого неприйняття рішення про звільнення його, як судді Конституційного Суду України у відставку.

Відтак судом, у межах провадження № 640/18365/22, встановлено факт не звільнення позивача саме у відставку.

Відповідно до пункту 2 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25 січня 2008 року № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 20.03.2017 № 5-1, що діяла на дату звернення позивача до пенсійного органу) та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за № 200/14891, щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.

Як вже було зазначено судом, у межах даного провадження, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 та з іншими похідними вимогами ( зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві повторно розглянути заяву позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві призначити та нарахувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці).

Однак, з огляду на встановлені обставини та дослідженні докази і матеріали справи, суд констатує, що станом на дату звернення позивача до пенсійного органу у 2022 році, в останнього були відсутні правові підстави для призначення позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки у суб`єкта публічного права було відсутнє відповідне рішення про звільнення судді ОСОБА_1 саме у відставку.

Дане твердження також підтверджується і безпосередніми діями позивача шляхом звернення до суду про визнання протиправною бездіяльності Конституційного Суду України у зв`язку із не розглядом на спеціальному пленарному засіданні заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку з посади судді Конституційного Суду України та прийняття рішення по заяві ОСОБА_1 про звільнення у відставку з посади судді Конституційного Суду України.

Враховуючи означене, суд дійшов висновку про правомірність прийняття відповідачем 1 рішення про відмову у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Щодо решти позовних вимог, то вони є похідними від первинної позовної вимоги.

Водночас відмова у задоволенні первинної позовної вимоги є підставою для відмови і похідних від неї вимог.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачами доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.

Водночас докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи положення статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для розгляду питання про стягнення витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 09.10.2024

Суддя Панченко Н.Д.