Справа № 461/5999/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 461/5999/24 пров. № А/857/21600/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В. Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

позивач: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Шпакова Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2024 року у справі № 461/5999/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про визнання дії та бездіяльності протиправними,

суддя в 1-й інстанції - Волоско І.Р.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Галицького районного суду м. Львова з адміністративним позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (далі також відповідач) та просила скасувати постанову серії РАП № від 05.07.2023 року, винесену інспектором з паркування, управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Грева Петром Григоровичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.152-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що постановою про накладення адміністративного стягнення від 05 липня 2023 року серії РАП № до повідомлення серії ЛВ №00420566 від 22 червня 2023 року 14 год 7 хв позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 гривень.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що 22 червня 2023 року 14 год 7 хв водієм транспортного засобу TOYOTA RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 здійснено користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою: В4036 вул. Зарицьких м. Львів, з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного маркування транспортних засобів більше як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування. чим порушено вимоги абз. 2 п. 26 Правил паркування транспортних засобів. затверджених постановою КМУ від 03.12.2009 №1342.

Позивач зазначає, що регулярно паркує свій автомобіль марки TOYOTA RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 на відповідному майданчику за адресою вул.Зарицьких у м.Львові, так як за даною адресою має фактичне місце проживання. Плату за користування вказаним паркувальним майданчиком у разі необхідності сплачує.

Позивач зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів вчинення зазначеного адміністративного правопорушення та підтвердження вини позивача, так як окрім повідомлення, жодних інших доказів, які б свідчили про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1521 КУпАП, не додано. Вважає, що інспектор з паркування управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради не вжив заходів для з`ясування обставин, не навів будь-яких обгрунтованих висновків з приводу прийнятого рішення та безпідставно виніс постанову про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Постанову серії РАП № від 05.07.2023 року, винесену інспектором з паркування, управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Грева Петром Григоровичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.152-1 КУпАП - скасовано, а справу про адміністративне правопорушення - закрито.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.

Також вказує про те, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності як власника транспортного засобу TOYOTA RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 , який було зафіксовано в момент вчинення правопорушення, а саме здійснення паркування в межах відведеного майданчика для платного паркування, що знаходиться за адресою: вул.Зарицьких у м.Львові, код майданчика для платного паркування В4036, без проведення оплати вартості послуг з користування таким майданчиком.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2024 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що судом першої інстанції обгрунтовано та вмотивовано встановлено, що за результатами перевірки за вищевказаним посиланням наявні фотоматеріали, однак вказані фото не підтверджують даних щодо належного виконання інспектором вимог про розміщення повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності у спосіб, визначений законом, на транспортному засобі. Вказує, що судом першої інстанції підставно та обгрунтовано зроблено висновок, що встановлені під час розгляду даної справи факти є порушенням права на захист, адже таким чином позивача фактично позбавлено можливості подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання, а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується із матеріалів справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення від 05 липня 2023 року серії РАП № до повідомлення серії ЛВ №00420566 від 22 червня 2023 року 14 год 7 хв позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 гривень.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, 22 червня 2023 року 14 год 7 хв водієм транспортного засобу TOYOTA RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 здійснено користування майданчиком для платного паркування. що знаходиться за адресою: В4036 вул. Зарицьких м. Львів, з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного маркування транспортних засобів більше як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування. чим порушено вимоги абз. 2 п. 26 Правил паркування транспортних засобів. затверджених постановою КМУ від 03.12.2009 №1342.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення позивача можливості реалізації прав як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідчить про наявність законних підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Суд першої інстанції вважає, що встановлені під час розгляду даної справи факти є порушенням права на захист, адже таким чином позивача фактично позбавлено можливості подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання, а також користуватися іншими правами, наданими їм законом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову та зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 53 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до положень статті 52-2 Закону України «Про дорожній рух» при розміщенні транспортних засобів на майданчику для платного паркування особи, які розміщують транспортні засоби на такому майданчику, оплачують вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортного засобу згідно з тарифом, встановленим органом місцевого самоврядування відповідно до порядку формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Особи, які розміщують транспортні засоби на майданчику для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджено автоматизованої системи контролю оплати паркування, але фіксація обставин порушення правил паркування транспортних засобів здійснюється інспекторами з паркування в режимі фотозйомки (відеозапису), зобов`язані сплачувати вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортного засобу та залишати на час паркування під лобовим склом транспортного засобу відповідний документ про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування.

Згідно пункту 8.4 «ґ» ПДР інформаційно-вказівні знаки - запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Пунктом 8.1 ПДР визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальникам.

Пунктом 33.5.43 ПДР передбачено дорожній знак 5.43 «Зона стоянки», який позначає початок зони, де дозволено стоянку на проїзній частині або вздовж проїзної частини за умов, що зазначаються на знаку або додаткових табличках під ним.

Відповідно до пункту 33.7.14 ПДР табличка 7.14 «Платні послуги» застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 або 5.43 для позначення місць, майданчиків або зони стоянки транспортних засобів, на яких беруть плату за паркування, а також із знаками 6.6, 6.11 і 6.21, де послуги надаються тільки на платній основі.

Правилами паркування транспортних засобів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 (далі Правила №1342), регламентовано організацію та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів. Правила поширюються на осіб, які розміщують транспортні засоби на майданчиках для паркування (далі - користувачі), а також на суб`єктів господарювання, які утримують такі майданчики.

Пунктом 4 Правил №1342 визначено, що паркування це розміщення транспортного засобу на майданчику для паркування.

Пунктом 5 Правил №1342 передбачено, що паркування може бути платним або безоплатним відповідно до рішення органу місцевого самоврядування або оператора.

Відповідно до пункту 6 Правил №1342 контроль за виконанням цих Правил здійснює уповноважений підрозділ Національної поліції у частині забезпечення безпеки дорожнього руху на майданчиках для паркування та посадові особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради у частині контролю за станом благоустрою та утримання майданчиків для паркування (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування).

Пунктом 26 Правил №1342 встановлено, що користувач зобов`язаний: поставити транспортний засіб на місце для паркування відповідно до дорожньої розмітки та дорожніх знаків, а також з дотриманням вимог цих Правил і Правил дорожнього руху; сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування; розмістити на час паркування на майданчиках для паркування, на яких не запроваджено автоматизовану систему, під лобовим склом транспортного засобу документ про оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування у спосіб, що забезпечує його видимість для перевірки; після закінчення часу паркування, за який сплачено, звільнити місце паркування або сплатити вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування за час фактичного паркування. Допускається безоплатна стоянка транспортного засобу протягом 10 хвилин після закінчення часу паркування, за який сплачено.

Відповідно до частини 1 ст. 152-1 КУпАП порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

У примітці до вказаної статті зазначено, що під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).

Об`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення полягає у порушенні правил паркування транспортних засобів, зокрема, неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого частинами першою і другою статті 152-1 КУпАП, є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення (момент паркування), а в разі фіксації зазначеного правопорушення в режимі фотозйомки (відеозапису) - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладання адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно ч.3 ст.219 КУпАП від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Згідно з ч.1 ст.14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 14-2 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.

Згідно положень ст.279-1 КУпАП у разі, якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису) інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції, інспекторів з паркування у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманнямЗакону України «Про захист персональних даних».

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першійстатті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).

Із матеріалів справи слідує, що постанова від 05 липня 2023 року серії РАП № про накладення адміністративного стягнення була скерована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.58), оскільки згідно даних реєстру Львівської міської територіальної громади позивачка була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 станом на дату відправлення постанови (а.с.64).

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

До матеріалів справи додано фотознімки із зазначенням на таких дати та часу здійснення фотофіксації, із зазначенням номеру паркувального майданчика та схему майданчика для платного паркування транспортних засобів, які в розумінні ст. 251 КУпАП є належними доказами по справі. При цьому у постанові серії РАП № від 05.07.2023 зазначено, що фотозйомка та/або відеозапис здійснювався за допомогою технічного засобу Logic Instrument Fieldbook K 80V2 86QAC4670NXA22D0928.

Так, на наявних у матеріалах справи фотознімках до постанови РАП № зафіксовано транспортний засіб TOYOTA RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на відведеному майданчику для платного паркування, код майданчика для платного паркування В4036 вул. Зарицьких м. Львів. На фотознімках, зокрема, відображено дату 22 червня 2023 року і час вчинення порушення. Зокрема, перший знімок фотофіксації зроблений о 13:29:50, а останній о 14:07:50, що підтверджує факт неоплати вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування.

При цьому позивач не доводить свої вимоги фактом здійснення оплати за паркування належного їй автомобіля та наявністю платіжного документа про сплату послуг за користування майданчиком для платного паркування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено, що автомобілем TOYOTA RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , здійснено користування майданчиком для платного паркуванням В4036 вул. Зарицьких м. Львів, з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування.

Отже, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч.1-3ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм чинного законодавства.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Керуючись статтями ч. 3 ст. 243, ст.ст. 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2024 року у справі № 461/5999/24 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про визнання дії та бездіяльності протиправними - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 08.10.24