Справа № 140/33777/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/33777/23 пров. № А/857/8399/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства "Волиньвугілля" на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року у справі №140/33777/23 за адміністративним позовом Державного підприємства "Волиньвугілля" до Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,

суддя в 1-й інстанції Ковальчук В. Д.,

дата ухвалення рішення 04 березня 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач Державне підприємство Волиньвугілля звернулася в суд з позовом до відповідача Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, в якому просило визнання протиправною та скасувати вимогу від 25 вересня 2023 року №130305-14/2274-2023 про усунення виявлених ревізією порушень законодавства.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що у нормах, які викладені у п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 23 січня 2019 року №80 Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для реструктуризації вугільної галузі (надалі - Постанова № 80) відсутня заборона про виплату заробітної плати працівникам вугледобувної галузі за рахунок коштів, виділених для ДП Волиньвугілля по програмі Реструктуризація вугільної галузі. У тому числі відсутня заборона про виплату заробітної плати та сплати обов`язкових платежів, пов`язаних з виплатою заробітної плати адміністративно-управлінському апарату, непромисловій групі працівників та працівникам ДП Волиньвугілля, призваним на військову службу. Зазначає, що ДП Волиньвугілля за рахунок КПКВК 2401590 здійснило видатки на виплату заробітної плати працівникам відповідно до бюджетних призначень, визначених Законом України Про державний бюджет за відповідним КПКВК 2401590 відповідно до положень паспортів бюджетних програм за 2021-2023 роки, напрямам використання коштів, визначених у паспортах та бюджетних асигнуваннях. На думку апелянта, ним не порушено вимоги п.8 Постанови №80 щодо оплати заробітної плати всім працівникам вугледобувної галузі за рахунок коштів державного бюджету, що передбачені програмою «Реструктуризація вугільної галузі». Крім того, вказує, що в оскаржуваній вимозі відповідача не конкретизовано, яких саме заходів має вжити підприємство, і не визначено способу усунення виявлених під час моніторингу порушень, що свідчить про нечіткість та невизначеність такого висновку, що є порушенням вимог закону в частині змісту висновку як акта індивідуальної дії. З врахування наведеного оскаржувана вимога від 25 вересня 2023 року №130305-14/2274-2023 про усунення виявлених ревізією порушень законодавства є протиправною та підлягає скасуванню. Таким чином, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що у ході проведеної ревізії було встановлено, що в порушення пункту 8 Постанови №80 позивачем проводилася виплата заробітної плати та сплата обов`язкових платежів, пов`язаних з виплатою заробітної плати адміністративно-управлінському апарату, непромисловій групі працівників та працівникам, призваним на військову службу ДП Волиньвугілля та його відокремлених підрозділів, що не відноситься до собівартості товарної вугільної продукції. Протягом 2022 року та за січень-березень 2023 року за рахунок бюджетних коштів проведено таких виплат на загальну суму 31784992,73 грн, в тому числі за 2022 рік - на 23199304,03 грн та за січень-березень 2023 року - на 8585688,70 грн. Таким чином, у порушення п.6 ст.22 та п.1 ст.119 Бюджетного кодексу України підприємством спрямовано бюджетних коштів на цілі, що не відповідають Порядку використання бюджетних коштів на суму 31784992,73 грн. Звертає увагу на те, що Постанова №80 передбачає відшкодування витрат, що включаються до собівартості товарної вугільної продукції, зокрема витрат пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам, а також погашення заборгованості із заробітної плати. Однак до собівартості товарної вугільної продукції відповідно до Галузевих методичних рекомендацій з обліку витрат на виробництво готової вугільної продукції, затверджених наказом Міністерства вугільної промисловості від 31.01 2008 №48 (із змінами), відноситься заробітна плата працівників промислової групи, яка включається до виробничої собівартості, відтак нарахування та виплата заробітної плати адміністративно-управлінському апарату, непромисловій групі працівників та працівникам, призваним на військову службу не включається до собівартості товарної вугільної продукції, а відноситься по даних бухгалтерського обліку до адміністративних витрат та інших операційних витрат. У зв`язку з цим в акті ревізії від 21 серпня 2023 року №130305-27/05 зазначено про нецільове використання ДП Волиньвугілля бюджетних коштів на суму 31784992,73 грн, що відповідає інформації, зазначеній у вимозі Держаудитслужби у Волинській області від 25 вересня 2023 року №130305-14/2274-2023, а тому позивачем порушено вищенаведену Постанову №80 та не дотримано п.6 ст.22 Бюджетного кодексу України. Зауважує, що спосіб усунення виявленого порушення, зазначений у пункті п. 1 вимоги від 25 вересня 2023 року №130305-14/2274-2023 є конкретизованим та чітким. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області проведено планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності ДП Волиньвугілля та його відокремлених структурних підрозділів за період з 01 січня 2020 року по 31 березня 2023 року.

За результатами проведеної перевірки Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області складено акт від 21 серпня 2023 року №130305-27/05, яким, крім іншого, встановлено, що в порушення пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 23 січня 2019 року №80 Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для реструктуризації вугільної галузі, що передбачає відшкодування витрат, що включаються до собівартості товарної вугільної продукції, за рахунок бюджетних коштів, передбачених на реструктуризацію вугільної галузі проводилася виплата заробітної плати та сплата обов`язкових платежів, пов`язаних з виплатою заробітної плати адміністративно-управлінському апарату, непромисловій групі працівників та працівникам, призваним на військову службу ДП Волиньвугілля та його відокремлених підрозділів, що не відноситься до собівартості товарної вугільної продукції.

Так, впродовж 2022 року та за січень-березень 2023 року за рахунок бюджетних коштів проведено таких виплат на загальну суму 31784992,73 грн, в тому числі за 2022 рік - на 23199304,03 грн та за січень- березень 2023 року - на 8585688,70 грн.

У порушення п.6 ст.22 та п.1 ст.119 Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року №2456-VI підприємством спрямовано бюджетних коштів на цілі, що не відповідають Порядку використання бюджетних коштів на суму 31784992,73 грн.

ДП Волиньвугілля не погодилося із такими висновками акта ревізії та подало 31 серпня 2023 року заперечення, за наслідками розгляду якого Держаудитслужба у Волинській області 18 вересня 2023 року направила на адресу позивача висновок на заперечення до акту ревізії, яким відхилила заперечення державного підприємства на акт ревізії.

25 вересня 2023 року Держаудитслужба у Волинській області направила листом №130305-14/2274-2023 до ДП Волиньвугілля вимогу Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства, пунктом 1 якої встановлено, що під час ревізії виявлено та не усунуто порушення законодавства, які підлягають усуненню у спосіб, що не суперечить чинному законодавству, в тому числі шляхом, що описаний далі по тексту.

У порушення п.6 ст.22 та п.1 ст.119 Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року №2456-VI, п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 23 січня 2019 року №80 Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для реструктуризації вугільної галузі підприємством допущено нецільове використання коштів державного бюджету, а саме: за рахунок коштів, передбачених на реструктуризацію вугільної галузі, впродовж березня-грудня 2022 року та лютого-березня 2023 року проводилася виплата заробітної плати та сплата обов`язкових платежів, пов`язаних з виплатою заробітної плати адміністративно-управлінському апарату, непромисловій групі працівників та працівникам, призваним на військову службу ДП Волиньвугілля та його відокремлених підрозділів, що не відноситься до собівартості товарної вугільної продукції на суму 31784 992,73 грн, у зв`язку з чим Держаудитслужба у Волинській області вимагає: - забезпечити усунення порушень відповідно до п.6 Порядку зменшення бюджетних асигнувань розпорядникам бюджетних коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2011 року №255; - забезпечити недопущення у подальшій роботі фактів порушення бюджетного законодавства.

Позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області від 25 вересня 2023 року №130305-14/2274-2023 про усунення виявлених ревізією порушень законодавства, однак зі змісту позову вбачається, що позивач фактично не погоджується лише з пунктом 1 цієї вимоги. Зауваження щодо інших пунктів вимоги у позивача відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога Держаудитслужби у Волинській області від 25 вересня 2023 року №130305-14/2274-2023 Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства винесена відповідачем у межах повноважень органу державного фінансового контролю та у спосіб, визначений законодавством, а також обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому підстави для визнання протиправною та скасування такої відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» №2939-XII від 26 січня 1993 року (далі - Закон №2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

За змістом ст.2 Закону №2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Відповідно до п.1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43 (далі - Положення №43) Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з пп.3 п.4 Положення № 43 Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.

Вимогами п.7 Положення № 43 передбачено, що Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Зі змісту положення про Західний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Держаудитслужби від 02 червня 2016 року №23 (далі Положення №23) вбачається, що Західний офіс Держаудитслужби (далі - Офіс) підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. У складі Офісу утворюються як структурні підрозділи управління у Волинській, Закарпатській, Івано-Франківській, Рівненській, Тернопільській, Чернівецькій, Хмельницькій областях (далі - управління). Управління здійснюють свої повноваження на території адміністративно-територіальної одиниці за їх місцезнаходженням відповідно.

Офіс відповідно до покладених на нього завдань реалізує державний фінансовий контроль через здійснення інспектувань (ревізій).

Відповідно до п.7 Положення №23 Офіс здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через управління. Офіс здійснює контроль за діяльністю управлінь.

Отже, Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області у відносинах здійснення державного фінансового контролю є суб`єктом владних повноважень, діяльність якого поширюється на Волинську область.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування установлюється Кабінетом Міністрів України.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання визначено Порядком проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 №550 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 550).

Згідно з п.2 Порядку №550 інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально-відповідальних осіб.

За змістом п.30 Порядку №550 результати ревізії оформляються актом, який складається на паперовому носії державною мовою і повинен мати наскрізну нумерацію сторінок.

Виявлені допущені об`єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції органу державного фінансового контролю, фіксуються в констатуючій частині акту ревізії з обов`язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Пункт 42 Порядку №550 передбачає, що у разі підписання акту ревізії із запереченнями (зауваженнями) керівник об`єкта контролю у строк не пізніше ніж 5 робочих днів після повернення органу державного фінансового контролю акту ревізії повинен подати йому письмові заперечення (зауваження). Якщо протягом цього строку заперечення (зауваження) щодо акту не надійдуть, орган державного фінансового контролю має право вжити відповідних заходів для реалізації результатів ревізії. Рішення про розгляд заперечень (зауважень), що надійшли з порушенням встановленого строку, приймає керівник органу державного фінансового контролю. Орган державного фінансового контролю аналізує правильність обґрунтувань, викладених у запереченнях (зауваженнях), і в строк не пізніше ніж 15 робочих днів після отримання заперечень (зауважень) дає на них письмовий висновок, який затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником.

Відповідно до п.46, 47 Порядку №550 якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акту ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об`єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний орган державного фінансового контролю з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.

Про результати ревізії, якою виявлено порушення законів та інших нормативно-правових актів, у визначені в пункті 46 цього Порядку строки інформуються органи управління об`єкта контролю та за необхідності відповідні органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Про розгляд результатів ревізії та вжиті у зв`язку з цим заходи органи управління об`єкта контролю та органи виконавчої влади не пізніше ніж у місячний строк інформують відповідний орган державного фінансового контролю.

Згідно з п.50 Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

За змістом п.7 ст.10 Закону №2939-XII органу державного фінансового контролю надається право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

З системного аналізу наведених вище правових норм можна дійти висновку про те, що органу державного фінансового контролю надані повноваження здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів, а у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, отже у цій частині вона є обов`язковою до виконання. При цьому, виявлені під час ревізії суми нецільового використання коштів державного або місцевих бюджетів, які підлягають поверненню до відповідного бюджету, є збитками, заподіяними такому бюджету. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом пред`явлення вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Пункт п.1 ч.1 ст.113 Бюджетного кодексу України передбачає, що до повноважень органів державного фінансового контролю з контролю за дотриманням бюджетного законодавства належить здійснення контролю, зокрема, за цільовим та ефективним використанням коштів державного бюджету та місцевих бюджетів (включаючи проведення державного фінансового аудита).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.117 Бюджетного кодексу України за порушення бюджетного законодавства до учасників бюджетного процесу можуть застосовуватися такі заходи впливу, зокрема, як попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства з вимогою щодо усунення порушення бюджетного законодавства - застосовується в усіх випадках виявлення порушень бюджетного законодавства. Виявлені порушення бюджетного законодавства мають бути усунені в строк до 30 календарних днів.

З наведених вище правових норм вбачається, що Держаудитслужба як учасник бюджетного процесу уповноважена Бюджетним кодексом України на здійснення контролю за дотриманням бюджетного законодавства (у частині цільового і ефективного використання бюджетних коштів), наділена повноваженнями вносити попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства з вимогою щодо усунення порушень бюджетного законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зауважив, що відповідач володіє правом заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених під час перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання в частині усунення допущених порушень законодавства, однак на підставі якої неможливо безпосередньо примусово стягнути встановлену ревізією суму збитків, а тому вимога органу Держаудитслужби хоч і є заходом впливу, проте у цьому випадку не призводить до безпосередніх правових наслідків у виді стягнення з позивача заподіяних збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області проведено планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності ДП Волиньвугілля та його відокремлених структурних підрозділів за період з 01 січня 2020 року по 31 березня 2023 року.

За результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності позивача Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області прийнято вимогу від 25 вересня 2023 року №130305-14/2274-2023 про усунення виявлених ревізією порушень законодавства.

Даючи правову оцінку вищевказаній вимозі колегією суддів встановлено наступне.

ДП Волиньвугілля у період з 01 січня 2020 року по 31 березня 2023 року було одержувачем коштів з Державного бюджету за наступними державними програмами: КПКВК 2401590 Реструктуризація вугільної галузі, 2610 Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям) ( далі - КЕКВ 2610); КПКВК 2401700 Оплата праці та внесення обов`язкових платежів, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам державних вугледобувних підприємств (КЕКВ 2610).

Виділення бюджетних коштів за вищезазначеними програмами проводилося у відповідності до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для реструктуризації вугільної галузі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 січня 2019 року №80 (Постанова №80) та розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2021 року №1733-р Про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету.

З метою визначення обсягу бюджетних коштів, необхідного для часткового покриття витрат, що включаються до собівартості товарної вугільної продукції ДП Волиньвугілля щорічно розробляло Програми економічного розвитку в цілому по підприємству та в розрізі шахт.

Планові показники видобутку на наступний рік визначалися згідно з Програмою розвитку гірничих робіт по підприємству у розрізі років, які затверджувалися в.о. генерального директора підприємства. План видобутку вугілля розраховувався виходячи з гірничо-геологічних умов (підготовлені вибої та наявність необхідного обладнання).

Виходячи із плану видобутку та підготовки гірничих вирубок, проводився розрахунок собівартості товарної вугільної продукції відповідно до Інструкції з поточного та перспективного планування на вугледобувних підприємствах, затверджених Міністерством палива та енергетики України від 05 липня 2005 року №294 та Галузевих методичних рекомендацій з обліку витрат на виробництво готової вугільної продукції, затверджених наказом Міністерства вугільної промисловості від 31 січня 2008 року №48.

Обсяг, вартість та витрати із собівартості товарної вугільної продукції зазначені в Програмі економічного розвитку підприємства в розрізі років.

Матеріалами справи стверджується, що ДП Волиньвугілля у відповідності до п.7 Постанови №80 щороку подавало Міністерству енергетики України зведені окремі прогнозовані техніко-економічні показники діяльності по підприємству в розрізі місяців.

Затверджені Міністерством енергетики України окремі прогнозовані щомісячні показники діяльності (обсяг видобутку рядового вугілля, обсяг, вартість та витрати із собівартості товарної вугільної продукції), згідно з якими проводився розрахунок прогнозованих збитків по підприємству та сума передбачених бюджетних коштів, разом з планом бюджетних асигнувань, надсилались на підприємство.

Крім того, кошти державної підтримки на 2020-2023 роки передбачалися також на виплату поточної заробітної плати, на погашення заборгованості по заробітній платі працівників та на повернення коштів до резервного фонду, що і передбачено п. 4 Порядку від 23 січня 2019 року №80.

Згідно з Планами використання бюджетних коштів на 2020-2023 роки, які були затверджені в.о. генерального директора ДП Волиньвугілля та погоджені з Міністерством енергетики України, по КПКВК 2401590 Реструктуризація вугільної галузі (КЕКВ 2610) були передбачені видатки, в тому числі на оплату праці працівників.

Бюджетні кошти спрямовувалися на виплату поточної заробітної плати, на оплату заборгованості по заробітній платі працівникам та на сплату обов`язкових платежів, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівників ДП Волиньвугілля та його відокремлених підрозділів.

При цьому, погашення заборгованості по заробітній платі працівникам та обов`язкових платежів, пов`язаних з виплатою заробітної плати здійснювалося відповідно до проведеної інвентаризації заборгованості по ДП Волиньвугілля та його відокремлених підрозділів.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, у ході проведеної ревізії відповідачем встановлено, що в порушення п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 січня 2019 року №80 Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для реструктуризації вугільної галузі, що передбачає відшкодування витрат, що включаються до собівартості товарної вугільної продукції, за рахунок бюджетних коштів, передбачених на реструктуризацію вугільної галузі проводилася виплата заробітної плати та сплата обов`язкових платежів, пов`язаних з виплатою заробітної плати адміністративно-управлінському апарату, непромисловій групі працівників та працівникам призваним на військову службу ДП Волиньвугілля та його відокремлених підрозділів, що не відноситься до собівартості товарної вугільної продукції.

Так, упродовж 2022 року та за січень-березень 2023 року за рахунок бюджетних коштів проведено таких виплат на загальну суму 31784992,73 грн, в тому числі за 2022 рік - на 23199304,03 грн та за січень-березень 2023 року - на 8585688,70 гривень.

ДП Волиньвугілля у порушення п.6 ст.22 та п.1 ст.119 Бюджетного кодексу України спрямувало бюджетних коштів на цілі, що не відповідають Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для реструктуризації вугільної галузі на суму 31784992,73 грн, тобто позивач упродовж 2022 року та за січень-березень 2023 року спрямував по КПКВК 2401590 Реструктуризація вугільної галузі (КЕКВ 2610) кошти на суму 31784992,73 грн для виплати заробітної плати та сплати обов`язкових платежів, пов`язаних з виплатою заробітної плати адміністративно-управлінському апарату, непромисловій групі працівників та працівникам призваним на військову службу ДП Волиньвугілля та його відокремлених підрозділів, що не відноситься до собівартості товарної вугільної продукції (а.с.43-45).

Колегія суддів зазначає, що Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для реструктуризації вугільної галузі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 січня 2019 року №80 передбачає відшкодування витрат, що включаються до собівартості товарної вугільної продукції, зокрема витрат, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам, а також погашення заборгованості із заробітної плати. Однак до собівартості товарної вугільної продукції відповідно до Галузевих методичних рекомендацій з обліку витрат на виробництво готової вугільної продукції, затверджених наказом Міністерства вугільної промисловості від 31.01 2008 №48 (із змінами), відноситься заробітна плата лише працівників промислової групи, яка включається до виробничої собівартості.

Відповідно до п.8 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для реструктуризації вугільної галузі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 січня 2019 року №80 Міненерго: розподіляє та затверджує в установленому порядку обсяги бюджетних коштів між вугледобувними підприємствами, якщо вартість товарної вугільної продукції за прогнозованими цінами не покриває прогнозованих витрат, що включаються до її собівартості, з урахуванням того, що вони не можуть перевищувати стовідсоткового покриття прогнозованих збитків вугледобувного підприємства; затверджує для кожного вугледобувного підприємства окремі прогнозні щомісячні показники їх діяльності в установленому Міненерго порядку, а саме: обсяг видобутку рядового вугілля; обсяг, вартість та витрати із собівартості товарної вугільної продукції. Затверджений обсяг видобутку рядового вугілля та товарної вугільної продукції може коригуватися або уточнюватися: у зв`язку з техногенними аваріями із зупинкою виробництва не менш як на п`ять робочих днів; у разі потрапляння очисного вибою до зони гірничо-геологічного порушення, що призводить до зниження якості вугілля, яке видобувається; у разі несвоєчасного введення в дію очисних вибоїв, зокрема у зв`язку із затримкою виготовлення чи постачання необхідного гірничошахтного обладнання; у разі передачі державних вугледобувних підприємств або їх відокремлених підрозділів для підготовки до ліквідації; визначає для кожного вугледобувного підприємства з урахуванням плану заходів, зазначеного у пункті 7 цього Порядку, щомісячні показники, а саме: прогнозовану вартість товарної вугільної продукції виходячи з її асортименту, показників якості та прогнозованої ціни. Прогнозовані ціни на сортове вугілля, вугілля для коксування, а також вугілля для теплових електростанцій та інших споживачів визначаються виходячи з цін для кінцевого споживача відповідно до договорів про продаж вугілля; прогнозовані витрати, що включаються до собівартості товарної вугільної продукції, без урахування адміністративних витрат та витрат на збут, а також сум амортизаційних відрахувань, нарахованих на основні засоби, що придбані за рахунок бюджетних коштів. Такі витрати розраховуються вугледобувними підприємствами відповідно до галузевих методичних рекомендацій з обліку витрат на виробництво продукції, затверджених Міненерго.

Обсяг прогнозованих збитків визначається як різниця між прогнозованими витратами та прогнозованою вартістю товарної вугільної продукції.

Тобто, п.8 цього Порядку №80 Міненерго визначає для кожного вугледобувного підприємства прогнозовані витрати, що включаються до собівартості товарної вугільної продукції, без урахування адміністративних витрат та витрат на збут, а також сум амортизаційних відрахувань, нарахованих на основні засоби, що придбані за рахунок бюджетних коштів. Такі витрати розраховуються вугледобувними підприємствами відповідно до галузевих методичних рекомендацій з обліку витрат на виробництво продукції, затверджених Міненерго.

З врахування наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нарахування та виплата заробітної плати адміністративно-управлінському апарату, непромисловій групі працівників та працівникам, призваним на військову службу не включається до собівартості товарної вугільної продукції, а відноситься по даних бухгалтерського обліку до адміністративних витрат та інших операційних витрат та вважає правомірним висновок Держаудитслужби у Волинській області про те, що кошти в сумі 31784992,73 грн використані ДП Волиньвугілля по КПКВК 2401590 Реструктуризація вугільної галузі (КЕКВ 2610) в порушення вищезазначеного Порядку №80, у зв`язку з чим не дотримано позивачем ч.6 ст.22 Бюджетного кодексу України щодо використання коштів згідно з бюджетним законодавством.

За змістом ч.6 ст.22 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів може уповноважити одержувача бюджетних коштів на виконання заходів, передбачених бюджетною програмою, шляхом доведення йому бюджетних асигнувань та надання відповідних коштів бюджету (на безповоротній чи поворотній основі). Одержувач бюджетних коштів використовує такі кошти відповідно до вимог бюджетного законодавства на підставі плану використання бюджетних коштів, що містить розподіл бюджетних асигнувань.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у порядку використання бюджетних коштів.

Так, використання коштів, передбачених у державному бюджеті для реструктуризації вугільної галузі регламентується Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для реструктуризації вугільної галузі №80, а тому витрати бюджетних коштів, передбачених для реструктуризації вугільної галузі, здійснюються на витрати, що включаються до собівартості товарної вугільної продукції, але без урахування адміністративних витрат та витрат на збут, а також сум амортизаційних відрахувань, нарахованих на основні засоби, що придбані за рахунок бюджетних коштів, а тому витрата коштів з держаного бюджету по КПКВК 2401590 Реструктуризація вугільної галузі (КЕКВ 2610) передбачена для виплати заробітної плати працівникам промислової групи, яка включається до виробничої собівартості, а не для виплати заробітної плати адміністративно-управлінському апарату, непромисловій групі працівників та працівникам, призваним на військову службу, яка не включається до собівартості товарної вугільної продукції, а відноситься по даних бухгалтерського обліку до адміністративних витрат та інших операційних витрат.

Таким чином, ДП Волиньвугілля допустило нецільове використання коштів державного бюджету, а саме: за рахунок коштів, передбачених на реструктуризацію вугільної галузі, оскільки впродовж березня-грудня 2022 року та лютого-березня 2023 року позивачем проводилася виплата заробітної плати та сплата обов`язкових платежів, пов`язаних з виплатою заробітної плати адміністративно-управлінському апарату, непромисловій групі працівників та працівникам, призваним на військову службу ДП Волиньвугілля та його відокремлених підрозділів, що не відноситься до собівартості товарної вугільної продукції на суму 31784 992,73 грн, у зв`язку з чим Держаудитслужба у Волинській області правомірно вимагає забезпечити усунення порушень відповідно до п.6 Порядку зменшення бюджетних асигнувань розпорядникам бюджетних коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2011 року №255, та забезпечити недопущення у подальшій роботі фактів порушення бюджетного законодавства.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підставно відхилив покликання позивача на Закон України Про внесення змін до пункту 5-2 розділу 9 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про державну допомогу суб`єктам господарювання щодо застосування його положень під час дії воєнного стану від 01 квітня 2022 року №2175-ІХ, оскільки такий Закон не регулює питання щодо використання бюджетних коштів, передбачених на реструктуризацію вугільної галузі, що визначено Порядком №80, а передбачає виділення державної допомоги - компенсацій, пільг, субсидій та дотацій.

Щодо доводів апелянта про те, що у вимозі Держаудислужби у Волинській області не конкретизовано яких саме заходів має вжити підприємство, не визначено способу усунення виявлених під час моніторингу порушень, то суд першої інстанції звернув увагу на те, що у пункті 1 вимоги вказано на спосіб усунення виявленого порушення, з посиланням на п.6 Порядку зменшення бюджетних асигнувань розпорядникам бюджетних коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.2011 №255 (Порядок №255).

Так, п.6 Порядку №255 передбачає, що виконання рішення про зменшення бюджетних асигнувань передбачає позбавлення повноважень на взяття бюджетного зобов`язання на відповідну суму на строк до завершення поточного бюджетного періоду шляхом внесення змін до розпису бюджету (кошторису) в частині фактичного зменшення обсягу бюджетних асигнувань на суму вчиненого порушення бюджетного законодавства.

У разі необхідності до помісячного розпису асигнувань відповідного бюджету вносяться зміни шляхом збалансованого за місяцями коригування обсягу асигнувань у поточному бюджетному періоді на наступні місяці до внесення відповідних змін у бюджетні призначення державного чи місцевого бюджету.

Враховуючи виявлене порушення бюджетного законодавства, пунктом 1 вимоги Держаудитслужба у Волинській області зобов`язує позивача забезпечити зменшення бюджетних асигнувань на суму вчиненого порушення бюджетного законодавства та забезпечити недопущення у подальшій роботі фактів порушення бюджетного законодавства, а тому спосіб усунення виявленого порушення, зазначений у пункті п.1 вимоги від 25 вересня 2023 року №130305-14/2274-2023 є конкретизованим, чітким, зрозумілим та відповідає допущеному порушенню.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога Держаудитслужби у Волинській області від 25 вересня 2023 року №130305-14/2274-2023 Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства винесена відповідачем у межах повноважень органу державного фінансового контролю та у спосіб, визначений законодавством, а також обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому підстави для визнання протиправною та скасування такої відсутні.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Волиньвугілля" залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року у справі №140/33777/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 07 жовтня 2024 року.