Справа № 300/3672/24
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" жовтня 2024 р. справа № 300/3672/24
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), звернувся в суд з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі, також відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 01.02.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 відповідно до абз. 12 ч. 1 ст. 23 та абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" на весь період дії обставини, що дає підстави для такої відстрочки.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має достатні підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (перебування на його утриманні троє дітей віком до 18 років та зайнятість постійним доглядом за особою з інвалідністю ІІ групи, так як відсутні інші особи, які могли б здійснювати такий догляд), надав відповідачу у належній формі та у встановленому законом порядку усі необхідні докази, що підтверджують факт існування обставин, що дають право на відстрочку. Разом з тим, відповідач обмежився формальною відповіддю про необхідність, з метою належного встановлення наявності чи відсутності права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Відтак, позивач повторно звернувся із заявою з проханням належним чином розглянути заяву про надання відстрочки. При цьому, станом на день подання даної позовної заяви до суду, відповідач не надав жодної відповіді. Позивач вважає протиправною бездіяльністю не розгляд відповідачем заяви позивача та не прийняття рішення щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із чим звернувся в суд із цим позовом.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.05.2024 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.
Позивач у вказаний строк недоліки позовної заяви усунув.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України).
16.01.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити. Так, представник зазначив, що 05.02.2024 розпочала роботу комісія ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо встановлення наявності у військовозобов`язаних (резервістів) обставин, внаслідок яких вони не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (надалі, також Комісія) (наказ ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29.12.2023 №541 зі змінами від 19.02.2024 №69). За наслідками розгляду Комісією звернення ОСОБА_1 від 01.02.2024 щодо підтвердження права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за абзацом 4 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та доданих до неї документів встановлено, що позивач з 11.06.2011 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ). Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_3 матір`ю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_6 є баткьом, а ОСОБА_7 є матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Згідно з рішенням Київського районного суду міста Донецька від 09.112010 №2-9428/10 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , за реєстрований 07.07.2001, розірвано. Місце проживання дитини ОСОБА_8 не визначалось. Згідно з довідкою №2140 від 25.01.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади, виданої Центром надання адміністративних послуг м. Івано-Франківська, ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки № 3 від 23.01.2024 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої ОК "ЖБК" №19, до складу сім`ї / зареєстрованих / входить ОСОБА_10 , уповноважений власник, та ОСОБА_1 , син. Інших документів на підтвердження права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за абзацом 4 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" позивачем надано не було, у тому числі щодо перебування на утриманні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Беручи до уваги, що в останньої є баьтко та мати, ці обставини позивачем не спростовано, а також не надано документів, що ці особи з поважних причин не можуть надавати дитині належного утримання, позивач, направляючи звернення до відповідача, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього абзацу 4 частин першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", у зв`язку з чим документи повернуті на доопрацювання. Крім того, у зв`язку з припиненням шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , через відсутність на момент звернення з відповідною заявою позивача даних в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних щодо наявності чи відсутності заборгованості зі сплати аліментів, потребує перевірки та уточнення факт утримання ОСОБА_1 . ОСОБА_4 . Враховуючи вищезазначене, дослідивши подані заявником документи, у зв`язку з відсутністю відповідних даних в ЄДР призовників, військовозобов`язаних та резервістів Комісією в частині оформлення прав на відстрочку за абзацом 4 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" прийнято рішення повернути документи на доопрацювання через відсутність документів, які підтверджують утримання дітей, а саме ОСОБА_8 , додатково рекомендовано перевірити факт належного утримання ОСОБА_4 . Враховуючи зазначене ІНФОРМАЦІЯ_3 не було надано відмови у розгляді звернення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Щодо підтвердження права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за абзацом 12 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" вказав, що ОСОБА_11 є батьком, а ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_1 ,який народився ІНФОРМАЦІЯ_9 . ОСОБА_4 є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №0780999, виданою 16.02.2017 та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_5 . Згідно з довідкою №2140 від 25.01.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади, виданої Центром надання адміністративних послуг м. Івано-Франківська, ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки № 3 від 23.01.2024 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої ОК "ЖБК" №19, до складу сім`ї / зареєстрованих / входить ОСОБА_10 , уповноважений власник, та ОСОБА_1 , син. Шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 розірвано 21.01.1997 (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 18.12.2001). Інших документів на підтвердження права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за абзацом 12 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" позивачем надано не було, у тому числі відсутні документи, які підтверджують зайнятість постійними доглядом. Тому, враховуючи викладене, з метою повного та належного встановлення наявності чи відсутності права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації Комісією було прийнято рішення про повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання. На виконання рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено лист за вих. Ві д19.02.2024 №1/1/286, в якому з метою належного встановлення наявності чи відсутності прав на відстрочку повідомлено заявника про необхідність прибути до відповідача з відповідним пакетом підтверджуючих документів. Наведено варіативний перелік документів. Також повідомлено, про можливість оформлення відстрочки за абзацом 11 частин першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", за умови надання відповідних підтверджуючих документів. При цьому, у зверненні позивача від 11.03.2024 та у подальшому документів на підтвердження права на відстрочку не надано.
Також звернув увагу, що вимога позивача про надання відповідачем відстрочки не може підлягати виконанню, оскільки в ІНФОРМАЦІЯ_4 відсутні відповідні повноваження, оскільки такі документи підлягають розгляду комісією, утвореною відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період" від 16.05.2024 №560, розпорядження Івано-Франківської районної державної адміністрації (Івано-Франківської районної військової адміністрації) "Про створення комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_10 " від 28.05.2024 №91, наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30.05.2024 №202.
01.07.2024 позивач подав через підсистему "Електронний суд" відповідь на відзив, в якій вказав, що ознайомившись з поданим відповідачем відзивом, вважає твердження та позиції, які в ньому викладені такими, що не відповідають фактичним обставинам та суперечать вимогам чинного законодавства України, з огляду на наступне. Так, відповідно до частини другої ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. При цьому відповідно до частини сьомої ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, що в цілому виключає будь-яке твердження відповідача з приводу неможливості надати відстрочку через будь-якого роду дії Івано-Франківської районної державної адміністрації та/або дій не правомірно утворених комісій. Такими, що не відповідають чинному українському законодавству є висновки щодо форми звернення до відповідача із заявою про надання відстрочки шляхом її направлення в письмовому вигляді, цінним з описом листом через службу поштового зв`язку Укрпошта, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Позивач також вказав, що хибними, помилковими та нічим не підтвердженими є висновки відповідача щодо того, що я ОСОБА_1 не здійснюю утримання доньки ОСОБА_8 . На думку відповідача вказана обставина могла б підтверджуватись поясненнями ОСОБА_12 , який фактично зацікавлений в ненаданні громадянам відстрочки від призову будучи Начальником відділу військового обліку та бронювання. Крім того, пояснення відповідача базуються на висловлюваннях "... рекомендовано перевірити ..." та "... не надано документів ..." при цьому жодної вказівки на те, хто саме має перевірити та перелік уповноважених посадових осіб ТЦК, які будуть проводити перевірку, терміни в поясненнях не наведені, що свідчить про особисту зацікавленість посадових осіб ТЦК в тому числі ОСОБА_12 надати відстрочки як найменшій кількості людей шукаючи та створюючи штучні проблеми.
Для спростування тверджень відповідача та за відсутності вимог законодавчих актів позивач звернувся до відповідних осіб, які через свою незацікавленість приймають участь в житті моєї доньки ОСОБА_13 , а саме згідно довідки № 01/06/24 від 19.06.2024, що видано ФОП ОСОБА_14 з якої вбачається, що "... дочка ... відвідувала Навчальний центр міжнародної мовної школи «Англійська Хелен Дорон .... Оплати вносив батько ОСОБА_1 і весь період навчання цікавився відвідуванням і навчанням дочки.". Аналогічний факт підтверджується пояснювальною запискою класного керівника Ліцею № 7 Івано-Франківської міської ради моєї доньки ОСОБА_13 , де чітко вказано, що "... За її навчанням та вихованням стежать мама ОСОБА_5 та батько ОСОБА_1 . Дівчина має навчальні досягнення достатнього та середнього рівня. Не пропускає заняття без поважних причин. У міру своїх можливостей є старанною, доброзичливою, комунікабельною, у знайомому їй колі людей, почувається комфортно, вільно, дружелюбно. ... Пан ОСОБА_15 часто їздить з донькою на екскурсії, подорожі за місто, бере активну участь у її суспільному житті, коли захід вимагає супроводу дорослого. Він є для неї авторитетом та прикладом для наслідування, вона дуже його поважає та довіряє - він ніколи її не підводить. . Ліанна залежна від нього - як психологічно, так і матеріально. У них особливі відносини "батько"-"донька", які не можна розривати за жодних обставин і під жодним приводом, бо інакше вона просто зламається, впаде у депресію і це їй дуже нашкодить у всіх планах, як, думаю, і її молодшому брату, якому нещодавно виповнилося тільки 10 років". Підтвердженням викладеного у вказаних документах також служить думка матері ОСОБА_13 ОСОБА_16 , що викладена у відповідній заяві по причині того, що справа № 300/3672/24 розглядається в порядку письмового провадження, що виключає можливість викликати та допитати її в судовому засіданні а також заслухати думку власне самої ОСОБА_13 . Так, згідно викладеного в заяві ОСОБА_5 "... на момент одруження з ОСОБА_1 . ОСОБА_17 було 1 р. 9 міс з рідним батьком доньки ми не проживаємо з трьох місячного віку... ОСОБА_1 , виховує ОСОБА_17 вже 13 років ... в них дуже тісний духовний зв`язок ..." тощо, при цьому відповідачем протилежного не доведено.
Хибним також є твердження відповідача щодо відсутності доказів догляду за ОСОБА_10 , про що вказано в листі відповідача який нібито було адресовано мені ОСОБА_1 та який було надіслано вже після відкриття провадження по справі судом. Для перевірки достовірності вказаної інформації Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 на яку як правило робить посилання відповідач затверджено зразок акту який бути складений уповноваженою особою ТЦК у присутності позивача та його матері, під час виконання обов`язку визначено ч. 7 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" прибувши по місцю нашого проживання.
Більш того, помилковим є твердження відповідача щодо суб`єкта на якого покладено обов`язок із надання відстрочки мені ОСОБА_1 з огляду на те, що спір, який на даний час перебуває на розгляді у Івано-Франківському окружному адміністративному суді виник ще до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11.04.2024 №3633-ІХ, який набрав чинності з 18.05.2024, оскільки 01.02.2024 я вперше звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою в порядку ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", яка відповідачем була одержана 02.02.2024, тоді як повторну заяву було одержано 21.03.2024, тому будь-яке посилання на Закони України, які не діяли на момент виникнення спору є протиправним оскільки ст. 58 Конституції України чітко визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В супереч вимогам законодавства відповідач до відзиву долучає документи, які не мають жодної юридичної сили для мене як громадянина, оскільки зокрема на Інструкції з підготовки та проведення мобілізаційного розгортання ЗСУ чітко вказано, що ця інструкція тільки "для службового користування", що виключає можливість застосування її положень до мене як особи яка не являється військовослужбовцем ЗСУ. Щодо інших листів, які було долучено до відзиву то вважаю за необхідне звернути увагу Івано-Франківського окружного адміністративного суду що всі вони адресовані начальникам Р (М) ТЦК та СП (відділів), то вони виключно стосуються внутрішньої організації роботи а не порядку надання відстрочки як це визначено Законами України.
Підсумовуючи викладене, звернув увагу Івано-Франківського окружного адміністративного суду на той факт, що відповідачем не надано жодного належного, достатнього та допустимого доказу на спростування доводів позовної заяви, а тому просить позовну заяву задоволити в повному обсязі.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Суд встановив, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 01.02.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзаців 4, 12 частини 1 старті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". До заяви додано перелік документів для підтвердження обставин зазначених у заяві, а саме: копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 , копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_10 , копію довідки до акта огляду МСЕК серія АВ №0780999 від 16.02.2017, копію пенсійного серії НОМЕР_5 від 21.06.2017, копію довідки №2140 від 25.01.2024, копію довідки №3 від 23.01.2024, копію свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_6 від 18.12.2001, копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , копію свідоцтва про шлюб НОМЕР_7 від 11.06.2011, копію рішення суду від 09.11.2010 по справі №2-9428/10, копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 за результати розгляду зверення позивача від 01.02.2024 листом від 19.02.2024 повідомив, що з метою належного встановлення наявності чи відсутності права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації позивачу необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 . З собою додатково мати: військово-обліковий документ (військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного); для оформлення відстрочки за абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" документи, що підтверджують утримання ОСОБА_1 дітей (наприклад довідка про відсутність заборгованості зі сплати аліментів тощо); для оформлення відстрочки з абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" документи, що підтверджують оформлення зайнятості постійним доглядом (наприклад висновок ЛКК/або МСЕК про потребу особи в постійному догляді, договір про надання послуг з догляду, акт про проведення обстеження сім`ї, довідка про отримання про отримання (неотримання) допомоги тощо); за абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" документи, що підтверджують відсутність інших осіб, які за законом зобов`язані утримувати особу з інвалідністю (наприклад повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актових записів про шлюб особи з інвалідністю, про народження військовозобов`язаного, акт встановлення факту здійснення догляду тощо).
Як зазначає позивач, у зв`язку із формальним обґрунтуванням відповідачем своєї відповіді у листі від 19.0.2024, яка була надіслана 03.03.2024, з покликанням на ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та документи, які вже було надіслано до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою від 01.02.2024, та відсутності будь-якого посилання на рішення, що мало бути прийняте за результатом розгляду відповідної заяви, ОСОБА_1 повтроно направив заяву від 11.03.2024 з проханням належним чином розглянути заяву від 01.02.2024 про надання відстрочки відповідно до абз. 4, 14 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Як встановлено судом з наданих відповідачем документальних доказів, ІНФОРМАЦІЯ_3 листом від 19.04.2024 №1/1681 повідомив, що за зверненням від 01.02.2024 про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за абзацами 4 та 12 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" прийнято рішення про повернення документів на доопрацювання у зв`язку з необхідністю надання документів, які підтверджують утримання дітей, а саме ОСОБА_8 (належне утримання батьком та матір`ю) та які підтверджують зайнятість постійним доглядом за ОСОБА_10 . Рекомендовано з`ясувати факт належного утримання ОСОБА_4 .
Так, витягом із протоколу засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо встановлення наявності у військовозобов`язаних (резервістів) обставин, внаслідок яких вони не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (надалі, також Комісія ІНФОРМАЦІЯ_4 ) від 19.02.2024 за №4 підтверджується, що Комісія ІНФОРМАЦІЯ_4 у складі, затвердженому наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 від 29.12.2023 №541, одноголосним рішенням (5/5) ухвалено:
"5. Повернути документи військовозобов`язаних щодо встановлення обставин, які надають їм право не бути призваними на військову службу під час мобілізації згідно абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме:
5.1. Повернути документи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 на доопрацювання у зв`язку з необхідністю надання документів які підтверджують утримання дітей, а саме ОСОБА_8 (неналежне утримання батьком та матір`ю).
Рекомендовано перевірити факт належного утримання ОСОБА_4 .
6. Повернути документи військовозобов`язаних щодо встановлення обставин, які надають їм право не бути призваними на військову службу під час мобілізації згідно абз. 12 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме:
6.1. Повернути документи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 на доопрацювання у зв`язку з необхідністю надання документів які підтверджують зайнятість постійним доглядом за ОСОБА_10 .".
Бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви та не прийняття рішення щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивач вважає протиправною, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закон України "Про оборону України", Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, № 469/2024 від 23.07.2024 та триває по теперішній час.
Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII, тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 17 Закону України "Про оборону" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Згідно з статтею 1 Закону №3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону №3543-ХІІ, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону №3543-ХІІ, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Абзацом 4 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.
Так, в абзаці 11 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII закріплено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Абзацом 12 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: особи, зайнятті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Згідно вимог статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно з пунктом 11 статті 38 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
Відповідно до вимог додатку 2 Порядку №1487 також встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти, зокрема повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Разом з тим, суд зазначає, що ні положеннями Закону №2232-ХІІ, ні Порядком №1487 не передбачено обов`язку призовникам, військовозобов`язаним та резервістам особистого відвідування територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подання ними заяви та документів для вирішення питання про відстрочку. Сам по собі обов`язок "особисто повідомити" - не означає "особисто прибути" до ТЦК.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивач, подавши особисто заяву та документи для вирішення питання про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації засобами поштового зв`язку дотримався процедури особистого їх подання.
Разом з тим, положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, (далі - Положення про ТЦК) визначає повноваження територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Так, пунктом 9 Положення про ТЦК, передбачено, що відповідно до покладених на них завдань ТЦК, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Пунктом 11 Положення про ТЦК визначено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
У випадку, що розглядається, позивачем подано до ІНФОРМАЦІЯ_4 клопотання про відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" а саме: утримання трьох дітей віком до 18 років та особи, зайнятість постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
До заяви позивачем долучено копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 , копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_10 , копію довідки до акта огляду МСЕК серія АВ №0780999 від 16.02.2017, копію пенсійного серії НОМЕР_5 від 21.06.2017, копію довідки №2140 від 25.01.2024, копію довідки №3 від 23.01.2024, копію свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_6 від 18.12.2001, копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , копію свідоцтва про шлюб НОМЕР_7 від 11.06.2011, копію рішення суду від 09.11.2010 по справі №2-9428/10, копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_5 .
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо встановлення наявності у військовозобов`язаних (резервістів) обставин, внаслідок яких вони не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" повернуто документи на доопрацювання, у зв`язку з необхідністю надання документів, які підтверджують утримання дітей, а саме ОСОБА_8 (неналежне утримання батьком або матір`ю) та рекомендовано перевірити факт належного утримання ОСОБА_4 та у зв`язку з необхідністю надання документів, які підтверджують зайнятість постійним доглядом за ОСОБА_10 .
Так, у листі від 19.0.2024 №1/1/286 відповідач повідомив про необхідність особистої явки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 та додатково мати "варіативний", як зазначає сам відповідач, перелік документів.
Однак, у листі від 19.04.2024 №1/1/681 позивачу повідомлено, що за результатами звернення від 11.03.2024, за зверненням від 01.02.2024 про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за абзацами 4 та 12 частин першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 з питань оформлення відстрочки за статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" прийнято рішення про повернення документів на доопрацювання у зв`язку з необхідністю надання документів, які підтверджують утримання дітей, а саме ОСОБА_8 (неналежне утримання батьком та матір`ю) та які підтверджують зайнятість постійним доглядом за ОСОБА_10 . Рекомендовано з`ясувати факт належного утримання ОСОБА_4 .
Отже, відповідачем не розглядалось по суті клопотання позивача, не вирішувалось питання про наявність чи відсутність у позивача права на відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації, відтак надання судом оцінки про наявність/відсутність підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивача відповідно до абз. 4, 11 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, буде передчасним, зробленим за відсутності відповідного рішення суб`єкта владних повноважень про розгляд по суті заяви позивача.
З тих саме підстав суд відхиляє доводи позивача про наявність у нього права на відстрочення від призову на військову службу.
Також судом не встановлено, що в межах спірних правовідносин відповідачем допущена протиправна бездіяльність стосовно не розгляду заяви позивача, адже відповідачем заява повернута позивачу для доопрацювання.
Крім того, суд звертає увагу, що повернення позивачу для доопрацювання документів не позбавляє позивача права повторно звернутися до відповідача з питання надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з урахуванням вказаних доопрацювань (долучення відповідних документів тощо).
З огляду на вищенаведене суд зазначає, що згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України у рішенні від 25.11.1997 року №6-зп вказав, що стаття 55 Конституції України не визначає, які саме рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади і місцевого самоврядування чи посадових і службових осіб можуть бути оскаржені, і встановлює принцип, відповідно до якого в суді можуть оскаржуватися будь-які рішення, дії та бездіяльність.
Разом з тим, Конституційний Суд України у зазначеному вище рішенні вказав, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що рішення, дія чи бездіяльність порушують або обмежують права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
Також Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму щодо такого захисту.
Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Аналізуючи наведені норми та висновки Конституційного Суду України, слід зазначити, що під час розгляду справи суд повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України є, зокрема захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень, у тому числі з боку державних органів.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 8 статті 4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах України підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому, визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у публічно-правовому спорі є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Оскільки, судом встановлено факт розгляду відповідачем (листи від 19.02.2024 та від 19.04.2024) заяв ОСОБА_18 від 01.02.2024 та від 11.03.2024 відповідно про надання відстрочки від призову за мобілізацією, а позивачем не доведено вчинення відповідачем дій щодо відмови розгляду вказаної заяви чи бездіяльності щодо її розгляду, то вказане свідчить про відсутність порушеного права позивача, яке б потребувало судового захисту.

Таким чином, відповідач жодних дій щодо відмови у розгляді заяв позивача не вчиняв, а повідомив позивача листом про необхідність надати додаткові документи. При цьому, на переконання суду, відповідач добросовісно вживав заходів щодо повідомлення позивача, про можливість оформлення відстрочки відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дії та неупереджено.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії не підлягає до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасникам справи рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 );

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_12 ( АДРЕСА_3 ).

Суддя Главач І.А.