Справа № 591/10440/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 р.Справа № 591/10440/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Клименко А.Я., м. Суми, повний текст складено 12.08.24 року у справі №591/10440/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі по тексту також - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8068987 від 03.11.2023 року про притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.132-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі по тексту - КУпАП) та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.;

- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.132-1 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративне правопорушення;

- стягнути з відповідача на його користь суму судового збору сплаченого при зверненні до суду.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на незгоду із оспорюваною постановою відповідача, вважаючи останню такою, що винесена із порушенням вимог чинного законодавства, а також такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, необґрунтованою, винесеною не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням Зарічного районного суду м. Сум від 12.08.2024 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 серпня 2024 року у справі №591/10440/23 та прийняти нове рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8068987 від 03.11.2023 року про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн., закривши провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 132-1 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що судом першої інстанції при постановленні судового рішення не були вжиті всі заходи для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, належним чином не досліджено докази, що має своїм наслідком оскарження судового рішення в апеляційному порядку у зв`язку з його необґрунтованістю, незаконністю та невмотивованістю, грубим порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що до відзиву на позовну заяву на підтвердження правомірності свого рішення відповідач долучив диск із відеозаписом події про притягнення до адміністративної відповідальності позивача. Вказує, що доказів про відповідність технічного засобу, на який проводилась відеофіксація, державним стандартам України, зокрема декларації про відповідність, сертифіката дослідження конструкції до відзиву на позовну заяву не було додано. Зазначає, що як вбачається з диску, відеоподії були зняті на два технічних пристрої, про що свідчить час, встановлений на боді-камері, проте в постанові вказана лише боді-камера 0516. Посилається на те, що відеозапис на диску є не безперервним, є 5 окремих відео файлів, які були зняті на різні технічні пристрої. Зазначає про те, що з наданих відеозаписах вся процедура виявлення та оформлення адміністративного правопорушення не зафіксована. Окрім того, вказує, що інспектором поліції допущені порушення процесуальних прав позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, що є окремою підставою для її скасування. Вважає, що постанова серії ЕАТ № 8068987 складена невідомою особою, доказів того, що вона складена поліцейським ВП №1 (м. Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області старшим інспектором капітаном поліції ОСОБА_2 на відео не зафіксовано. Зазначає, що докази, на які посилається відповідач (відеозапис наданий в якості додатку до відзиву), не містять належних доказів вчинення зазначеного адміністративного правопорушення та підтвердження вини позивача, оскільки окрім постанови, жодних інших доказів, які б свідчили про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132 КУпАП, не додано. Вважає, що в основу оспорюваної постанови покладено припущення, що не підтверджуються доказами, які б зафіксували саме факт вчинення порушення Правил дорожнього руху України позивачем.

Головне управління Національної поліції в Сумській області скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на відсутність правових підстав для скасування оспорюваної постанови серії ЕАТ №8068987 від 03.11.2023, а також на те, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням всіх обставин справи, просило суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 12.08.2024 у справі №591/10440/23 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду міста Суми від 12.08.2024 у справі №591/10440/23 залишити без змін.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, з урахуванням вимог ст.268 КАС України, повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали даної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП за те, що він, 03 листопада 2023 року о 10-44 год. в м. Кролевець дорога М02, керуючи автомобілем МАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , перевозив небезпечний вантаж, а саме конденсат газовий, 21 т. без свідоцтва про ДОПНВ, чим порушив наказ МВС №656, порушив пункт 22 ПДР, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 статті 132-1 КУпАП.

Позивач, вважаючи протиправною та такою, що підлягає скасуванню постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8068987 від 03.11.2023 року про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн., звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для скасування оспорюваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі по тексту - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Приписами п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі тексту - Інструкція №1395).

Інструкція №1395 визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 розділ І Інструкції №1395).

Пунктом 1 та 2 розділу III Інструкції №1395 визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Справа про адміністративне правопорушення відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п.10 розділу III Інструкції №1395 ).

Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції №1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Закон України «Про дорожній рух" визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі по тексту - ПДР України).

Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Отже, на водія як учасника дорожнього руху покладається обов`язок щодо неухильного виконання вимог ПДР України.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Так, з матеріалів даної справи встановлено, що у відношенні ОСОБА_1 03.11.2023 було винесено оспорювану постанову серії ЕАТ №8068987 від 03.11.2023 року, оскільки 03.11.2023 останній в м. Кролевець, дорога М02, керував автомобілем МАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , та перевозив небезпечний вантаж, а саме конденсат газовий, 21т., без свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення небезпечних вантажів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Згідно частини 1 статті 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів звертає увагу, що перевезення небезпечних вантажів регулюється Законом України «Про приєднання України до Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ)» від 02 березня 2000 року №1511-III (далі по тексту - ДОПНВ) та Законом України «Про перевезення небезпечних вантажів» від 06 квітня 2000 року №1644-ІІІ (далі по тексту - Закон №1644-111).

Відповідно до ст.1 Закону №1644-ІІІ визначено, що небезпечний вантаж - речовини, матеріали, вироби, відходи виробничої та іншої діяльності, які внаслідок притаманних їм властивостей за наявності певних факторів можуть під час перевезення спричинити вибух, пожежу, пошкодження технічних засобів, пристроїв, споруд та інших об`єктів, заподіяти матеріальні збитки та шкоду довкіллю, а також призвести до загибелі, травмування, отруєння людей, тварин і які за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за результатами випробувань в установленому порядку залежно від ступеня їх впливу на довкілля або людину віднесено до одного з класів небезпечних речовин.

Статтею 19 Закону 1644-ІІІ передбачено, що транспортні засоби, якими перевозяться небезпечні вантажі, повинні відповідати вимогам державних стандартів, безпеки, охорони праці та екології, а також у встановлених законодавством випадках мати відповідне маркування і свідоцтво про допущення до перевезення небезпечних вантажів. У разі дорожнього перевезення небезпечних вантажів відповідні свідоцтва, згідно з законодавством, видаються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно вимог ст.20 Закону №1644-ІІІ перевезення небезпечних вантажів допускається за наявності відповідно оформлених перевізних документів, перелік і порядок подання яких визначається нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність транспорту.

Відповідно до приписів ст.16 Закону №1644-ІІІ, Закону України «Про приєднання України до Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ)», ст.52 Закону України «Про дорожній рух» та ст.23 Закону №580-VIII, з метою забезпечення безпеки перевезення небезпечних вантажів автомобільним транспортом наказом Міністерством внутрішніх справ України від 04.08.2028 №656 «Про затвердження деяких нормативно-правових актів з питань; дорожнього перевезення небезпечних вантажів», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.09.2018 за №1041/32493 затверджено, зокрема, Правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів (далі по тексту - Правила перевезення) та Правила видачі та оформлення свідоцтв про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів (далі по тексту - Правила). Зазначені нормативні документи визначають основні вимоги до забезпечення безпеки перевезень небезпечних вантажів автомобільними дорогами та розроблені так, щоб не створювати церешкод для перевезення небезпечних вантажів в кількостях, що не становлять серйозної небезпеки для інших учасників дорожнього руху і навколишнього середовища.

Приписами пунктів 1-3 розділу II Правил відповідність конструкції спеціалізованих транспортних засобів для перевезення небезпечних вантажів вимогам ДОПНВ підтверджується шляхом видачі свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів, зразок якого наведено в додатку 2 до Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04 серпня 2018 року №656, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 11 вересня 2018 року за №1041/32493, або шляхом продовження його строку дії відповідно до підрозділу 9.1.2.3 ДОПНВ. Свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів видається або продовжується регіональним сервісним центром Головного сервісного центру МВС або територіальним сервісним центром регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС за результатами перевірки відповідності конструкції, маркування та спеціального обладнання транспортного засобу вимогам ДОПНВ та цього Порядку.

Свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів видається або продовжується регіональним сервісним центром Головного сервісного центру МВС або територіальним сервісним центром регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС за результатами перевірки відповідності конструкції, маркування та спеціального обладнання транспортного засобу вимогам ДОПНВ та цього Порядку.

Приписами п.п.3 п.9 розділу І Правил перевезення передбачено, що при перевезенні небезпечних вантажів на транспортній одиниці необхідно мати, зокрема, свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних; вантажів, передбачене розділом 9.1.3 додатка В до ДОПНВ, на кожну транспортну одиницю або транспортний засіб, що входить до її складу, зразок якого наведено в додатку 2 до цих Правил (свідоцтво має бути стандартного формату А4 (210х297 мм), білого кольору з рожевою діагональною смужкою).

Колегія суддів зазначає, що у розумінні норм Закону №1644-ІІІ конденсат газовий є небезпечним вантажем, перевезення якого допускається за наявності відповідно оформлених перевізних документів, перелік яких визначений Правилами перевезення

В контексті наведеного вище, колегія суддів зазначає, що 03.11.2023 ОСОБА_1 керував автомобіль МАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 та під час перевірки документів поліцейським у позивача в товарно-транспортній накладній виявлено відомості щодо перевезення даним автомобілем небезпечного вантажу, а саме конденсату газового, що підтверджується фотокопією товарно-транспортної накладної від 03.11.2023 №335, яка міститься в матеріалах справи (а.с.25-26), що фактично не заперечувалося останнім під час спілкування з поліцейським під час зупинки транспортного засобу та підтверджується наявним відеозаписом у справі.

При цьому, як вбачається з відеозапису (відеозаписів), 03.11.2023 на законну вимогу поліцейського надати свідоцтво про ДОПНВ, ОСОБА_1 надав свідоцтво з терміном дії до 2019 року, тобто протерміноване, чинного свідоцтва не надав.

У зв`язку з наведеним вже вище, як встановлено з відеозапису, поліцейським було повідомлено позивача про складення ним постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП.

Колегія суддів зазначає, що при винесенні оспорюваної постанови позивачу було роз`яснено положення норм щодо прав позивача ст.268 КУпАП (права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності) та ст.289 КУпАП (строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення), що підтверджується підписом останнього на цій постанові (а.с.24).

З урахуванням наведених вище висновків суду, доводи апеляційної скарги щодо допущення відповідачем порушення процесуальних прав позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, що, як на його думку, є окремою підставою для скасування оспорюваної постанови відповідача, є необґрунтованими.

Згідно приписів ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався) та зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Отже, в розумінні вимог ст.283 КУпАП нормативним актом, що передбачає відповідальність адміністративне правопорушення є КУпАП.

Колегія суддів вважає, що оспорювана постанова відповідає вимогам статті 283 КУпАП.

Так, вказана постанова містить: посадову особу, яка розглядала справу «ВП №1 (м. Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області старший інспектор капітан поліції Бондаренко Віталій Вікторович, нормативний акт (ч.1 ст.132-1 КУпАП), що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення та інформацію про технічний засіб, яким здійснено відеозапис «Проводилася відеофіксація на бодікамеру 0516».

Відтак, посилання апеляційної скарги на невідповідність оспорюваної постанови вимогам 283 КУпАП та Інструкції №1395, є необґрунтованими.

Стосовно доводів апеляційної скарги про безпідставність зупинки його транспортного засобу, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати такі превентивні заходи, серед яких зупинення транспортного засобу.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка») або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію, транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством. У випадку подання сигналу про зупинку водій зобов`язаний, зокрема, зупинити транспортний засіб з дотриманням вимог ПДР.

Приписами п.2 ч.1 ст.32 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

При цьому, приписами ПДР України не передбачено право водія не зупинятися на вимогу поліцейського і та/чи не пред`являти документи, які дозволяють керувати транспортним засобом.

Наведене вище спростовує доводи позивача щодо того, що інспектор поліції не мав права на зупинення транспортного засобу під його керуванням.

Стосовно доводів апеляційної скарги, які стосуються незгодою позивача із наявним в матеріалах справи відеозаписом, як належним та допустимим доказом у справі, мотивуючи це, зокрема, тим, що події на відео зняті на два технічних пристрої, про що свідчить час встановлений на боді - камері час, а також посилаючись на порушення відповідачем безперервності відеозапису з нагрудної камери поліцейського, то колегія суддів оцінюючи такі доводи, вважає, що вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, події, які зафіксовані на наявних у справі відеозаписах, дають можливість встановити в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП.

Наявні в матеріалах справи відеозаписи, в розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України, є належними та допустимими доказам, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого наведеною вище нормою КУпАП.

При цьому, як вже зазначалося вище, оспорювана постанова відповідача містить інформацію про технічний засіб, яким здійснено відеозапис (бодікамера 0516).

Посилання в апеляційній скарзі на ненадання відповідачем доказів про відповідність технічного засобу, на який проводилась відеофіксація, державним стандартам України, зокрема, декларації про відповідність, сертифіката дослідження конструкції до відзиву на позов, колегія суддів відхиляє, як такі, що не впливають на вирішення даної справи та на наведені вище висновки.

Вирішуючи дану справу та надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів вважає, що позивачем не було належним чином спростовано наявності правових підстав у відповідача для складання у відношенні позивача оспорюваної постанови щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП у зв`язку з фактом відсутності у нього станом на дату винесення такої постанови чинного свідоцтва про ДОПНВ.

Факт відсутності такого свідоцтва підтверджується наявним у справі відеозаписом (відеозаписами).

При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріали даної справи не містять, а позивачем не надано до судів першої та апеляційної інстанції, доказів наявності у нього чинного свідоцтва про ДОПНВ станом на дату винесення оспорюваної постанови.

Колегія суддів зазначає, що оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8068987 від 03.11.2023 року про притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП є правомірною, обґрунтованою та такою, що винесена уповноваженою особою, у порядку та спосіб передбачений чинним законодавством, а відтак вважає, що відсутні правові підстави для її скасування, про що правильно зазначено судом першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі позивача на те, що в основу оспорюваної постанови покладено припущення, що не підтверджується доказами, які б зафіксували саме факт вчинення порушення позивачем правил ПДР України позивачем, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду у даній справі щодо правомірності такої постанови та обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 у справі №1640/3394/18 зазначив, що певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися, наприклад, процедури його ухвалення. Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним. Фундаментальне порушення це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Окрім того, відповідно до позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.03.2020 у справі №2а-475/09/1370, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом. Правовий пуризм може мати як добровільний характер і виявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, недопущення відступу від правових приписів. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них».

Надаючи правову оцінку оспорюваній постанові відповідача про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8068987 від 03.11.2023 року про притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП на предмет її відповідності критеріям, встановленим в ч.2 ст.2 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що остання відповідає таким критеріям.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, було доведено (доказано) правомірність власного рішення (постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8068987 від 03.11.2023 року про притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП), що є предметом оскарження у даній справі.

При цьому, незважаючи на те, що наведеною вище нормою КАС України визначено обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність, як в даному випадку, своєї бездіяльності, позивач не звільняється від свого обов`язку, передбаченого ч.1 ст.77 КАС України довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Всупереч наведеному вище, позивачем не було доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги у даній справі.

Щодо посилання позивача в апеляційній скарзі на певні правові позиції Верховного Суду, викладені у його постановах, то колегія суддів зазначає, що останні не спростовують висновків суду у даній справі та не дають підстав вважати протиправною оспорювану постанову відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

З урахуванням вимог ст.139 КАС України, відсутні правові підстави для розподілу судових витрат у даній справі за наслідками апеляційного перегляду даної справи. Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь суму судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду, є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 243, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12.08.2024 у справі №591/10440/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч.3 ст.272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський