Справа № 420/14181/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Одеської митниці (; адреса: вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21-А, м. Одеса, 65078) про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеської митниці, в якій представник позивача просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Державної митної служби України № UA500080/2024/000033/2 від 03.04.2024 року та Картку відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці Державної митної служби України № UA500080/2024/000124;

судові витрати покласти на відповідача по справі.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 13.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України; зобов`язано позивача у строк до 15.07.2024 року подати суду належним чином засвідчені копії сторінок паспорту громадянина України та довідки про присвоєння РНОКПП.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 січня 2024 року між позивачем (покупець) та компанією KR «TRADING» (252-40-0099, ROOM 501, BUILDING 102, 10 HYOJANAM-GIL, DONGHAE-SI, GANGWON-DO, SOUTH KOREA) (продавець) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки BMW, модель Х5, номер шасі, кузов НОМЕР_2 , 2015 року випуску.

Так, згідно з умов Інвойсу № 20247858-SKT-002 від 15.01.2024р., ціна Товару узгоджена Сторонами на умовах СРТ Odessa відповідно до «ІНКОТЕРМС» 2020.

На виконання Договору від 15.01.2024 року, Компанія KR «TRADING» відвантажило на користь позивача товар, а саме - Легковий автомобіль торговельної марки BMW, модель Х5, номер шасі, кузов - НОМЕР_2 , 2015 року випуску, загальною вартістю 12830,00 доларів США.

03 квітня 2024р. позивачем з метою митного оформлення Товару за Договором до Одеської митниці була подана митна декларація №24UA40U2, у якій визначено та заявлено митну вартість Товару, вказану в Інвойсі №20247858-SKT-002 від 15.01.2024р., за основним (першим) методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються - в розмірі 12 830,00 доларів США (графа 42).

Позивачем було подано відповідачу наступні документи: 1) Рахунок-фактуру (інвойс, Invoice) № 20247858-SKT-002 від 15.01.2024р.; Міжнародну транспортну накладну коносамент (Multimodal transport Bill of lading) № 13952900 від 22.12.2023 року; 2) Експортну декларацію від 21.12.2023 року; 3) Міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) № 180373 від 22.03.2024р.; 4) Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № 2828-45 від 21.12.2023р. (технічний паспорт, title); 5) Довідку № 186/1-03 про технічні характеристики колісного транспортного засобу від 27.03.2024 року; 6) Довідку № 2024-06169 від 19.03.2024 року про відповідність транспортного засобу вимогам екологічних норм.

03.04.2024 р. позивачем було отримано електронне повідомлення від Одеської митниці, в якому відповідно до ч. 2 та 3 ст.53 МК України декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості Товару, а саме: 1) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 2) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У відповідь на вказане повідомлення відповідача позивач листом від 03.04.2024 року надав висновки про характеристики товарів та повідомив митний орган, що не має можливості надати інші документи, а також додатково надав коносамент, де пунктом доставки зазначено порт Constanta, Румунія.

За результатом розгляду поданих позивачем до Одеської митниці документів відповідач прийняв Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500080/2024/000033/2 від 03.04.2024 р. та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500080/2024/000124.

Позивач вважає дані рішення відповідача протиправними, з огляду на таке.

Щодо посилання відповідача на те, що документи про наявність або відсутність витрат на страхування товарів покупцем до кордону України не надано, представник позивача зазначає, що задекларований позивачем Товар на виконання Договору поставлявся відповідно до Інвойсу № 20249620-SKT-003 від 30.01.2024р., на умовах поставки CPT Odessa відповідно до «ІНКОТЕРМС» 2020 та за ціною Товару 10 200,00 USD.

Відповідно до правил Інкотермс 2020 термін CPT (Carriage Paid To (...named place of destination) Фрахт/перевезення оплачені до ( ... назва місця призначення) означає, що продавець доставить товар названому йому перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики втрати чи пошкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику. За умовами CPT на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Даний термін може застосовуватись під час перевезення товару будь-яким видом транспорту, виключаючи змішані перевезення.

За правилами поставки на умовах СРТ витрати на доставку товару покладаються на продавця товару, тому згідно умов Договору витрати за перевезення Товару до порту призначення покладалися на продавця - Компанію KR і були включені у його ціну, а страхування товару не здійснювалось.

Щодо відмінностей умов поставки згідно умов інвойсу СРТ Odessa та умов поставки наведеної у коносаменті - FREIGHT PREPAID AS ARRANGED, представник зазначає, що «Коносамент» це документ, що підтверджує договір морського перевезення та приймання або навантаження вантажу перевізником і відповідно до якого перевізник зобов`язується здати вантаж проти цього документа. Позивач не відповідає за коносамент та внесення до нього відповідної інформації. Крім того, коносамент сам по собі не є документом, що підтверджує складові митної вартості товару.

Позивач підтвердив витрати на транспортування оцінюваних товарів доданими до митної декларації документами: інвойсом, які не містили застереження про оплату фрахту отримувачем вантажу.

Таким чином, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи містили розбіжності, є необґрунтованими.

28.05.2024 року відповідач подав суду:

- клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду положень ч. 6 ст. 262 КАС України, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі, а також ціна позову не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, адже категорія справи є типовою, її обставини не відрізняються суттєвими особливостями

- відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заперечуючи проти позову, Одеська митниця зазначила, що декларантом позивача для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці подана митна декларація (МД) №24UA40U2 від 27.03.2024, відповідно до якої на митну територію України надійшов транспортний засіб ОСОБА_1 . Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією (МД) № 24UA40U2 від 27.03.2024 позивачем подані документи, які зазначені у графі 44 МД.

На виконання вимог статті 54 МКУ та зв`язку із опрацюванням профілів ризику системи управління ризиками щодо можливого заниження митної вартості, під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) № 24UA40U2 від 27.03.2024 встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, наявні ознаки підробки та не містяться всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500080/2024/000033/2 від 03.04.2024, а саме: у інвойсі продавцем зазначено, що доставка автомобіля в Україну коштує 1600дол.США, що, за наявною у митного органу інформацією,- може відповідати тільки вартості морського перевезення від порту Incheon Korea (KR) до порту розвантаження Constanta (RO), який зазначено у коносаменті як місце поставки і у CMR - як місце завантаження товару на автомобіль. Отже, вантажно - розвантажувальні роботи в порту Constanta (RO), транспортно-експедиційне обслуговування за межами України і вартість доставки до кордону України, - не враховані при декларуванні митної вартості товару. У випадку якщо покупець бажає, то він може самостійно вжити заходів до забезпечення страхування вантажу. Документи про наявність або відсутність витрат на страхування товарів покупцем до кордону України не надано. Таким чином у митного органу виникають сумніви щодо достовірності зазначених у документах складових митної вартості. Таким чином, оскільки надані позивачем документи містили розбіжності ознаки підробки та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 МКУ, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.

Додатково декларанта повідомлено про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленою ним митної вартості товарів. У своєму електронному повідомленні від 03.04.2024 декларант зазначив, що надав вичерпний перелік документів.

Отже, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією (МД) №24UA40U2 від 27.03.2024 містилися розбіжності, ознаки підробки та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МКУ, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Товар, який надійшов на адресу позивача, було випущено у вільний обіг за митною декларацією (МД) № 24UA51U6 від 04.04.2024.

Таким чином, Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару №UA500080/2024/000033/2 від 03.04.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500080/2024/000124 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 30 січня 2024 року між позивачем та компанією KR (252-40-0099, ROOM 501, BUILDING 102, 10 HYOJANAM-GIL, DONGHAE-SI, GANGWON-DO, SOUTH KOREA) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки BMW, модель Х5, номер шасі, кузов - НОМЕР_2 , 2015 року випуску, що визнається сторонами.

На підставі рахунку-фактури (інвойс, Invoice) №20247858-SKT-002 від 15.01.2024р., Міжнародної транспортної накладної коносаменту (Multimodal transport Bill of lading) № 13952900 від 22.12.2023 року; Експортної декларації від 21.12.2023 року; Міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 180373 від 22.03.2024 р.; Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 21.12.2023 р. (технічний паспорт, title); Довідки № 186/1-03 про технічні характеристики колісного транспортного засобу від 27.03.2024 року; Довідки № 2024-06169 від 19.03.2024 року про відповідність транспортного засобу вимогам екологічних норм, було відвантажено - Легковий автомобіль торговельної марки BMW, модель Х5, номер шасі, кузов - НОМЕР_2 , 2015 року випуску, загальною вартістю 12 830,00 доларів США.

03.04.2024 року з метою митного оформлення вказаного легкового автомобіля декларантом було подано митну декларацію № 24UA40U2.

03.04.2024 р. позивачем було отримано електронне повідомлення від Одеської митниці, в якому відповідно до ч.2 та 3 ст.53 МК України декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості Товару, а саме: 1) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 2) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У відповідь на вказане повідомлення відповідача, позивач листом від 03.04.2024 року надав висновки про характеристики товару та повідомив митний орган, що не має можливості надати інші документи, а також надав коносамент (а.с.40).

За результатом розгляду поданих позивачем до Одеської митниці документів відповідач прийняв Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500080/2024/000033/2 від 03.04.2024р. та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500080/2024/000124.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу України (далі - МК України) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на митні органи.

До митної справи, відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п. 23, 24 ст. 4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно з положеннями Митного кодексу України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст. 49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до п. 2 ч. 2 зазначеної статті Кодексу, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи.

Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткові документи при наявності визначених законом підстав, визначених ч. 3 ст. 53 МК України.

Частиною першою статті 337 МК України визначено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 337 МК України визначено, що контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

На виконання вимог ст. 54 Митного кодексу України при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товару, який надійшов на адресу позивача, митним органом було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів №/2024/000033/2 від 03.04.2024 року, а саме: У інвойсі продавцем зазначено, що доставка автомобіля в Україну коштує 1600Дол.США, що, за наявною у митного органу інформацією, може відповідати тільки вартості морського перевезення від порту Incheon Korea (KR) до порту розвантаження Constanta (RO), який зазначено у CMR як місце завантаження товару на автомобіль. Отже, вантажно-розвантажувальні роботи в порту Constanta (RO), транспортно-експедиційне обслуговування за межами України і вартість доставки до кордону України, не враховані при декларуванні митної вартості товару. У випадку якщо покупець бажає, то він може самостійно вжити заходів до забезпечення страхування вантажу. Документи про наявність або відсутність витрат на страхування товарів покупцем до кордону України не надано. Таким чином у митного органу виникають сумніви щодо достовірності зазначених у документах складових митної вартості. Відповідно до ч.2 та 3 ст.53 МКУ декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: 1) документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; 2) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 3) копію митної декларації країни відправлення; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. 03.04.2024 декларантом було додатково надано коносамент, де пунктом доставки і пунктом розвантаження товару зазначено порт Constanta Румунія (RO). У своєму електронному повідомленні від 03.04.2024 декларант зазначив, що надав вичерпний перелік документів. Відповідно до ч. 4 ст. 57 МКУ було проведено консультацію між декларантом і митним органом з метою визначення основи митної вартості. За результатами проведеної шляхом обміну електронними повідомленнями консультації між митним органом і декларантом, згідно ч. 6 ст. 54 МКУ та ч. 2 ст. 58 МКУ заявлену декларантом митну вартість товару митним органом не може бути визнано за ціною угоди внаслідок виявлених розбіжностей та не підтвердження заявленої декларантом митної вартості шляхом надання додаткових документів. Митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена митним органом згідно з положеннями статей: 59 МКУ - у митного органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними товарами; 60 МКУ - у митного органу немає документально підтвердженої інформації щодо якості товару з заявленою торгівельною маркою, що унеможливлює його порівняння з раніше заявленими торговими марками та репутацією цих товарів на ринку; 62,63 МКУ - у митного органу відсутня інформація, необхідна для обчислення вартості на основі віднімання та додавання вартості. Митний орган пропонує визначити митну вартість оцінюваних товарів шляхом застосування резервного методу визначення митної вартості з використанням способів, які є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, згідно з положеннями ст. 64 МКУ, ґрунтуючись на раніше визнаних митними органами митних вартостях товарів, митне оформлення яких вже здійснено. Оскільки декларант надіслав електронне повідомлення в якому зазначив, що надав вичерпний перелік наявних у нього документів, то, на підставі аналізу наявної у митного органу інформації згідно з положеннями п. 1 ст. 55 МКУ,- митним органом буде здійснено коригування до рівня митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, з заявленої декларантом 12830 дол.США/ шт. до 15000дол. США/шт. (МД 23UA79U6 від 22.07.2023 - 15000дол. США, 24UA19U2 від 03.01.2024 - 15345дол. США), - з урахуванням логістичного маршруту, моделі, року виготовлення та модельного року виготовлення. Декларанту роз`яснено права викладені у ч. 3 ст. 52 МКУ та права щодо випуску у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч. 7 ст. 55 МКУ. Декларанту роз`яснено права на оскарження рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або до суду.

Суд встановив, що на запит відповідача декларантом було надано лист від 03.04.2024 року, яким повідомлено, що надано висновки про характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Інші документи надати можливості не має.

Оцінивши докази, що надані сторонами, проаналізувавши положення Митного кодексу України, суд дійшов наступного.

Щодо доводів митного органу, що вантажно - розвантажувальні роботи в порту Constanta (RO), транспортноекспедиційне обслуговування за межами України і вартість доставки до кордону України не були враховані при декларуванні митної вартості товару, та документи про наявність або відсутність витрат на страхування товарів покупцем до кордону України не надано, суд зазначає таке.

Так, суд встановив, що сторонами не заперечується, що задекларований позивачем Товар на виконання Договору поставлявся відповідно до Інвойсу № 20247858-SKT-002 від 15.01.2024р., на умовах поставки CPT Odessa відповідно до «ІНКОТЕРМС» 2020 та за ціною Товару 12 830,00 USD.

Відповідно до правил Інкотермс 2020 термін CPT (Carriage Paid To (...named place of destination) Фрахт/перевезення оплачені до ( ... назва місця призначення) означає, що продавець доставить товар названому йому перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики втрати чи пошкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику. За умовами CPT на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Даний термін може застосовуватись під час перевезення товару будь-яким видом транспорту, виключаючи змішані перевезення. За правилами поставки на умовах СРТ, витрати на доставку товару покладаються на продавця товару.

Таким чином, згідно з умов Договору витрати за перевезення Товару до порту призначення покладались на продавця Компанію KR (252-40-0099, ROOM 501, BUILDING 102, 10 HYOJANAM-GIL, DONGHAE-SI, GANGWON-DO, SOUTH KOREA) і були включені у його ціну, а страхування товару не здійснювалось.

Таким чином, з урахуванням наведених доводів та встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що такі доводи митного органу є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності; Сторони є вільними в укладенні зовнішньоекономічного договору, а тому відсутність певних документів не може вплинути на митну вартість імпортованого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Суд вважає, що надані позивачем документи та дані, які в них містяться, є достатніми для перевірки та підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

В частині 10 статті 58 Митного кодексу України наведені витрати (складові митної вартості), які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, до яких зокрема, віднесені витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Пунктами 2, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що до документів, які підтверджують митну вартість товарів, відносяться зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

В пункті 21 розділу VII Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН "Формуляр-зразок уніфікованого рахунку - для міжнародної торгівлі" (ЕСЕ/TRADE/148) (Женева, вересень 1983 року) зазначено, що точний зміст переліку витрат залежить від застосовуваних умов поставки.

В пункті 22 розділу VII Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН "Формуляр-зразок уніфікованого рахунку - для міжнародної торгівлі" (ЕСЕ/RADE/148) (Женева, вересень 1983 року) показано, у якому порядку можуть зазначатися суми по рахунку, додаткові витрати та вирахування (в тому числі зазначаються витрати на навантаження товарів, пов`язані з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України та інші витрати).

Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Вищевикладені встановлені судом обставини, підтверджені застосованими нормами матеріального права спростовують доводи представника відповідача щодо недостатності поданих митниці документів для визначення митної вартості товару за основним методом.

Відповідно до частини 5 статті 55 Митного кодексу України, декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Також, згідно з ч.4 статті 57 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Частиною першою статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів: в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); г) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправною та скасування картки відмови, то суд вважає, що така вимога також підлягає задоволенню як похідна, позаяк саме на підставі рішення про коригування митної вартості відповідачем була прийнята оскаржувана картка відмови.

Отже позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню, а доводи відповідача суд відхиляє з вищенаведених мотивів.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновки суду про задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 2422,40 грн., сплаченого за подання позовної заяви.

Що стосується відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000грн., які складаються з підготовки позовної заяви (10 000 грн.), судом встановлено, що позивач в підтвердження понесених витрат надав суду: ордер на надання правничої допомоги (а.с.17), акт виконаних робіт за надання правової допомоги від 06.05.2024 № 02/05-2024 (а.с.18), попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (а.с.19), договір № 02/05-2024 від 02.05.2024 року про надання правової допомоги, укладений адвокатом Григор`євим В.В. та Демировою Д.Ф. (а.с.20-21).

Відповідно ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.ч.3-4 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч.5-7 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з ч.3 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд погоджується з доводами позивача про документальне підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу.

Враховуючи те, що дана справа не є справою значної складності, має невеликий обсяг доказів, що підлягають дослідженню, суд, з урахуванням категорії та складності справи, вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката 10000 грн. є непропорційним до предмету спору та обсягу наданих адвокатом послуг, які суд вважає розумними до визначення у сумі 5000грн. для цілей розподілу між сторонами.

На підставі ч. 1 ст.139 КАС України суд покладає витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн. на відповідача.

Решту витрат на професійну правничу допомогу суд покладає на позивача.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Одеської митниці (; адреса: вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21-А, м. Одеса, 65078) про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Одеської митниці №UA500080/2024/000033/2 від 03.04.2024 року.

Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці № UA500080/2024/000124 від 03.04.2024 року.

Стягнути з Одеської митниці (; адреса: вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21А, м. Одеса, 65078) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 2422(дві тисячі чотириста двадцять дві)грн. 40 коп. та 5000(п`ять тисяч)грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян