Справа № 440/1997/24
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/1997/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Канигіної Т.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у непроведенні повного розрахунку після звільнення зі служби в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області та невиплаті позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2015, 2016, 2019 роки, залишок яких складає 23 дні, а також за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, залишок яких складає - 69 днів, у загальній кількості - 92 дні невикористаних календарних днів відпусток в сумі 45700,08 грн;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2015, 2016, 2019 роки, залишок яких складає 23 дні, а також за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, залишок яких складає - 69 днів, в загальній кількості - 92 дні невикористаних календарних днів відпусток в сумі 45700,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що як учасник бойових дій має право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов, припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізовано, зокрема, шляхом виплати особі грошової компенсації за невикористані дні відпустки. Однак, відповідачами не виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/1997/24; розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні).

20.03.2024 до суду надано відзив на позов, у якому відповідач зазначив, що ГУНП в Полтавській області діяло виключно на підставі та в межах чинного законодавства, не допускаючи порушення прав ОСОБА_1 . Зазначив, що позовні вимоги позивача про непроведення повного розрахунку після звільнення зі служба в ГУНП в Полтавській області та про виплату йому грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2019 роки, а також за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд розглядає справу на підставі частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, у межах строку, встановленого статтею 258 цього ж Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 , копія якого наявна у матеріалах справи /а.с.57/.

Відповідно до витягу з наказу начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 07.04.2020 №149о/с майора поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування особливо важливих злочинів слідчого управління ГУНП звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням), 10.04.2020. У цьому наказі зазначено, що ОСОБА_1 при звільненні має право на отримання грошової компенсації за невикористану в році звільнення щорічну основну оплачувальну відпустку в кількості 09 календарних днів /а.с.16/.

Відповідно до довідки управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 18.03.2024 №152/115/12/02-2024 /а.с. 86/ у майора поліції ОСОБА_1 наявні залишки невикористаних відпусток:

- щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року 02 календарних днів;

- додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій, за 2015 рік у кількості 13 календарних днів;

- щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2016 року у кількості 08 календарних днів;

- додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій, за 2017 рік у кількості 14 календарних днів;

- додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій, за 2018 рік у кількості 14 календарних днів;

- щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2019 року у кількості 13 календарних днів;

- додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій, за 2019 рік у кількості 14 календарних днів.

Не погодившись з протиправною бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2015, 2016, 2019 роки, за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частини першої та другої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 60 Закону №580-VIII визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до статті 93 Закону №580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

На виконання статті 94 Закону України "Про Національну поліцію", постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" прийнятий наказ №260 від 06.04.2016 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання". Цим наказом затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Також згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (надалі - Закон №3551-XII) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи визначає Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР). Відповідно до статті 1 цього Закону державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Стаття 4 Закону №504/96-ВР встановлює такі види щорічних відпусток: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Щорічні додаткові відпустки за бажанням працівника можуть надаватись одночасно з щорічною основною відпусткою або окремо від неї. Щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року. Право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. У разі надання працівникові зазначених щорічних відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, за винятком випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно з частиною першою статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до частин першої та другої статті 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання (частина перша).

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Кабінет Міністрів України 11.11.2015 прийняв постанову №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова №988), у пункті першому якої установив, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок №260). Ці Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.

Відповідно до позовної заяви доводи позивача ґрунтуються на тому, що положеннями Закону №580-VIII, Положення №114 і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки не регулюється, тому застосуванню підлягають приписи Кодексу законів про працю України і Закону №504/96-ВР. Позивач посилається на норми статті 24 Закону №504/96-ВР та статті 83 Кодексу законів про працю України, відповідно до яких у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки та додаткової відпустки. Також посилається на правові висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладених в постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19.

Водночас, відповідач у відзиві зазначає, що спірні правовідносини регламентуються спеціальними нормами статтею 93 Закону №580-VIII та пунктом 8 Порядку №260, пунктом 52 розділу VІ Положення №114, тому при звільненні поліцейського виплачується грошова компенсація за невикористану лише в році звільнення відпустку. Також посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 31.03.2020 у справі №808/2122/18.

Вирішуючи питання щодо обрання норм права, які слід застосувати до спірних правовідносин, суд на підставі частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховує висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладені в постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, такого змісту:

"Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, Суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.".

При прийнятті вказаної постанови Судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду відступила від правового висновку, попередньо сформованого в судових рішеннях, зокрема, у справі №808/2122/18 (також підтриманого в постанові Верховного суд від 30.11.2022 у справі №640/85/20), тому суд відхиляє посилання відповідача на правову позицію, висловлену у цій справі (№808/2122/18).

Враховуючи наведений правовий висновок Верховного Суду, суд дійшов висновку, що при вирішенні цього спору підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України і Закону №504/96-ВР.

Отже, при звільненні позивача зі служби ГУНП в Полтавській області відповідач повинен був виплатити компенсацію за наявні залишки невикористаних відпусток: щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року 02 календарних днів; щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2016 року у кількості 08 календарних днів; щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2019 року у кількості 13 календарних днів.

Щодо позовної вимоги стосовно зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, суд зазначає таке.

Згідно з довідкою управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 18.03.2024 №152/115/12/02-2024 /а.с. 86/ у майора поліції ОСОБА_1 наявні залишки невикористаних відпусток, зокрема:

додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій, за 2015 рік у кількості 13 календарних днів;

додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій, за 2017 рік у кількості 14 календарних днів;

додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій, за 2018 рік у кількості 14 календарних днів;

додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій, за 2019 рік у кількості 14 календарних днів.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР законодавець встановив таке правило: у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Положенні цієї норми кореспондуються з частиною першою статті 83 Кодексу законів про працю України.

Статтею 16-2 Закону №504/96-ВР "Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності" (згідно з внесеними Законом України від 18.09.2018 № 2542-VIII змін) передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2018 у справі №750/9956/17, щодо застосування норм статті 77-2 Кодексу законів про працю України, пункту 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статті 16-2 Закону України "Про відпустки". Ця позиція полягає у такому:

"Статтею 77-2 КЗпП України, пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" передбачено надання учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Оплата такої відпустки здійснюється за рахунок підприємства, а для її отримання статус працівника має бути підтверджений відповідним посвідченням учасника бойових дій або інваліда війни.

Додаткова відпустка не належить до категорії щорічних і надається понад тривалість щорічної відпустки та інших видів відпусток. Вона надається у календарному році, а не за робочий рік, тобто незалежно від стажу роботи. У разі невикористання зазначеної додаткової відпустки, її не можна перенести на наступний календарний рік, не можна подовжити у разі хвороби працівника та не можна ділити на частини.

Оскільки законодавством не передбачено можливості заміни цієї відпустки грошовою компенсацією, у тому числі і при звільненні, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, передбачену окремим категоріям працівників - ветеранам війни".

Крім того, суд звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.10.2022 у справі №241/2229/20, щодо застосування норм частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України і частини першої статті 24 Закону України "Про відпустки". Ця позиція полягає у наступному:

"Частина перша статті 83 КЗпП України та частина перша статті 24 Закону України "Про відпустки" передбачають, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 №13, розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (стаття 182-1 КЗпП України), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Інші, крім зазначених, відпустки надаються лише за призначенням і грошовою компенсацією замінюватись не можуть.

Отже, саме основна та додаткова щорічні відпустки, а також додаткова відпустка працівника, який має дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи підлягають поділу на частини та грошовій компенсації.

Виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток статтею 83 КЗпП України та статтею 24 Закону України "Про відпустки" не передбачена.

З огляду на роз`яснення Міністерства соціальної політики "Щодо застосування окремих норм законодавства про відпустки" від 18.08.216 види щорічних відпусток наведені пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України "Про відпустки". До них належать: щорічна основна відпустка (стаття 6 Закону), додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 Закону), додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 Закону), інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Додаткова відпустка учасникам бойових дій визначена статтею 16-2 розділу III "Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі в змаганнях. Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності» Закону України "Про відпустки", тому вона не належить до категорії щорічних відпусток, а отже на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток.

Така відпустка, на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, один раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інваліда війни. Невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься. Право на неї працівник може реалізувати протягом календарного року, конкретний період та черговість її надання визначається за погодженням між працівником і роботодавцем .

Отже, законодавством не передбачено можливості заміни зазначеної додаткової відпустки грошовою компенсацією, тому є обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену окремим категоріям працівників - учасникам бойових дій".

Наведена правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.12.2023 у справі №300/4869/22.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 роки.

Отже у цій частині позивних вимог слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію в сумі 45700,08 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

На час розгляду даної справи питання щодо конкретних розмірів у межах даної справи відповідачем не досліджувалось, а тому вимоги позивача в цій частині є передчасними та необґрунтованими. Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у позові у частині вказаних позовних вимог.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Позивач від сплати судового збору звільнений, доказів щодо понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Отже, підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 243-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36014, ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо непроведення повного розрахунку після звільнення зі служби в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2019 роки.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2019 роки: щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час 2015 року 02 календарних днів; щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2016 року у кількості 08 календарних днів; щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2019 року у кількості 13 календарних днів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.С. Канигіна