Справа № 460/11709/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у забезпеченні позову
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Н.О. Дорошенко, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову
доДепартаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють", Національної поліції України
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
визнати протиправною бездіяльність відповідачів, що виразилась у невиданні наказу про звільнення позивача зі служби в поліції за власним бажанням з 24.09.2024 у зв`язку з розірванням укладеного з ним Контракту з підстав, визначених п. 7 ч. 2 ст. 77 Закон України «Про Національну поліцію» та пунктом 4 розділу VI Контракту від 14.03.2023 №641/117/01/59/2023 про проходження служби в поліції;
зобов`язати відповідачів видати наказ про звільнення позивача зі служби в поліції з 24.09.2024 за власним бажанням у зв`язку з розірванням Контракту з підстав, визначених п. 7 ч. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 4 розділу VI Контракту від 14.03.2023 № 641/117/01/59/2023 про проходження служби в поліції.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що з метою вступу на службу до лав Збройних Сил України для захисту Батьківщини, враховуючи відмову в переведенні, позивач прийняв рішення про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням та звернувся до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» із заявою від 09.09.2024, якою повідомив про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 24.09.2024 та розірвання укладеного з ним Контракту, з підстав, визначених п. 7 ч. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 4 розділу VI Контракту від 14.03.2023 № 641/117/01/59/2023 про проходження служби в поліції. Вказав, що керуючись положеннями ч. 2 ст. 38 КЗпП України та умовами вказаного Контракту, а також згідно з поданою заявою про звільнення, позивач з 25.04.2024 не вийшов на службу, мотивуючи це тим, що вихід його на службу після 24.09.2024 означатиме відмову від раніше поданої заяви про звільнення зі служби в поліції. Однак, наказом по Управлінню поліції особливого призначення № 1 штурмового полку «Сафарі» Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» від 02.10.2024 № 449 призначено службове розслідування за фактом відсутності ОСОБА_1 на службі.
Позивач зазначив, що проведення службового розслідування за наказом Управління поліції особливого призначення № 1 штурмового полку «Сафарі» Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» від 03.10.2024 № 449 та наступне видання наказу (за результатами службового розслідування) про звільнення позивача зі служби у порядку реалізації дисциплінарного стягнення на підставі Дисциплінарного статуту Національної поліції України (за відсутністю на службі починаючи з 25.09.2024) істотно ускладнить виконання рішення суду у цій справі, а також унеможливить ефективний захист та поновлення порушеного права позивача на звільнення за власним бажанням з 24.09.2024, за захистом якого він звернувся до суду, адже позивача буде звільнено неправомірно, на підставі штучно створених підстав, які виникли унаслідок бездіяльності відповідачів, і йому доведеться звертатись до суду уже з новим позовом про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача зі служби у порядку реалізації дисциплінарного стягнення. Ствердив, що ознаки протиправної бездіяльності відповідачів з невидання наказу про звільнення позивача зі служби за власним бажанням з 24.09.2025 у зв`язку з розірванням трудового контракту та порушення права позивача на вільний вибір праці є очевидними. Вважає, що невжиття таких заходів забезпечення позову матиме для позивача суттєві правові наслідки порушення конституційного права на вільний вибір праці, незаконне звільнення за неіснуючий дисциплінарний проступок, завдання моральної шкоди, порушення честі, гідності та ділової репутації позивача.
07.10.2024 від Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких відповідач зазначив, що видавати наказ про звільнення особи, що притягується до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, є дискреційними повноваженнями Департаменту. Це право надано Дисциплінарним статутом НПУ та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби. У зв`язку з чим, просив відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
08.10.2024 представник позивача подала додаткові пояснення, в яких заперечила наведені відповідачем аргументи.
Заява про забезпечення позову розглянута судом в порядку ст. 154 КАС України без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
З наданих позивачем доказів суд встановив, що ОСОБА_1 проходить службу в поліції на підставі Контракту від 14.03.2023 № 641/117/01/59/2023, укладеного між позивачем та Державою Україна, від імені якої діяла Національна поліція України в особі начальника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють». 18.05.2023 позивача призначено на посаду інспектора взводу № 4 роти № 1 Управління поліції особливого призначення № 1 штурмового полку «Сафарі» Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють». 09.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» із заявою, якою повідомив про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 24.09.2024 та розірвання укладеного з ним Контракту, з підстав, визначених п. 7 ч. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 4 розділу VI Контракту від 14.03.2023 № 641/117/01/59/2023 про проходження служби в поліції. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів, що виразилася у не виданні наказу про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 24.09.2024 у зв`язку з розірванням контракту, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Як ствердив позивач, з 25.09.2024 він не вийшов на службу, керуючись ч. 2 ст. 38 КЗпП України, умовами Контракту та згідно з поданою заявою про звільнення. До заяви про забезпечення позову долучено лист Управління поліції особливого призначення № 1 штурмового полку «Сафарі» Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» від 03.10.2024 № 7518/59/16/2024, яким повідомлено, що наказом УПОП № 1 ДПОП "ОШБ «Лють» від 02.10.2024 № 449 призначено службове розслідування за фактом відсутності ОСОБА_1 на службі.
За таких обставин позивач просить суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вчиняти дії з видання (прийняття) наказу про звільнення його зі служби в поліції у порядку реалізації дисциплінарного стягнення на підставі Дисциплінарного статуту Національної поліції України за відсутність на службі, починаючи з 25.09.2024, до набрання законної сили судовим рішенням у цій судовій справі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.
Відтак, у кожному випадку суд повинен надати оцінку характеру ймовірних наслідків оскаржуваного рішення (дій чи бездіяльності) відповідача і лише у виняткових випадках за клопотанням позивача чи з власної ініціативи постановити ухвалу про забезпечення позову.
При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд зауважує, що позивач жодним чином не обґрунтував свої доводи та не підтвердив належними й допустимими доказами існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або що їх захист та відновлення стане неможливим у майбутньому.
Крім того, за змістом позовної заяви предметом судового розгляду у цій судовій справі є поведінка Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» та Національної поліції України щодо не видачі наказу про звільнення позивача зі служби в поліції за власним бажанням з 24.09.2024 у зв`язку з розірванням укладеного з ним Контракту з підстав, визначених п. 7 ч. 2 ст. 77 Закон України «Про Національну поліцію» та пунктом 4 розділу VI Контракту від 14.03.2023 №641/117/01/59/2023 про проходження служби в поліції.
Натомість підставою звернення позивача до суду із заявою про забезпечення такого позову слугував наказ Управління поліції особливого призначення № 1 штурмового полку «Сафарі» Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» від 02.10.2024 № 449, яким призначено службове розслідування за фактом відсутності ОСОБА_1 на службі.
Суд звертає увагу на те, що вищевказаний наказ не є предметом спору у цій судовій справі.
Відтак, суд вважає, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить заявник, не є співмірними із предметом позову у цій судовій справі.
Суд підкреслює, що відповідно до п. 5, п. 10 ч. 3 ст. 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення; зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Заявник не навів достатніх беззаперечних аргументів існування ризиків настання для нього негативних наслідків в результаті невжиття судом бажаних для нього заходів забезпечення позову.
Разом з тим, вжиття таких заходів забезпечення позову несе ризики втручання судом в дискреційні повноваження суб`єктів владних повноважень в умовах воєнного стану, поза межами спірних правовідносин, що суперечить меті забезпечення позову в адміністративному судочинстві. Отже суд вважає, що запропонований захід забезпечення позову не є адекватним заявленим позовним вимогам. Відтак, такий захід жодним чином неспроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову судом.
З огляду на недоведеність позивачем існування обставин очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі у сфері публічно-правових відносин, а також неспівмірність запропонованого заявником заходу з предметом спору у цій судовій справі, суд вважає відсутніми визначені законом підстави для забезпечення позову.
Суд відхиляє покликання позивача в заяві про забезпечення позову на очевидність ознак протиправної бездіяльності відповідачів з не видання наказу про звільнення позивача зі служби за власним бажанням з 24.09.2025 у зв`язку з розірванням трудового контракту та порушення права позивача на вільний вибір праці. Суд зазначає, що перевірка правомірності поведінки відповідачів у спірних правовідносинах відноситься до предмета судового спору в цій судовій справі, отже відповідні висновки мають бути надані судом за результатами судового розгляду справи по суті. Вирішення питання про протиправність оскарженої бездіяльності суб`єктів владних повноважень до початку розгляду справи по суті та до дослідження всіх доказів є неприйнятним та буде суперечити засадам адміністративного судочинства.
Враховуючи наведене вище у сукупності, суд доходить висновку, що в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.
Керуючись статтями 150-151, 154, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повну ухвалу суду складено 08 жовтня 2024 року.

Суддя Н.О. Дорошенко