Справа № 400/8881/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

10 жовтня 2024 р. № 400/8881/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши матеріали позовної заяви

за адміністративним позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005,

провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.10.2019 №0-1405 та від 07.04.2020 №0-1405,

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 31.10.2019 № 0-1405 та від 04.07.2020 № 0-1405, якими позивачці було визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018-2019 роки в розмірі 125214,76 гривні.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позову шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду у справі № 400/8881/24.

07.10.2024 через канцелярію суду надійшла від представника позивачки заява від 04.10.2024 про поновлення строку для звернення до адміністративного суду. Ця заява вмотивована тим, що точну дату, коли поштовою службою зроблено відмітку в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення встановити неможливо, оскільки дата на відбитку календарного штемпеля на довідках ф. 20 поштових відправлень №№ 250 та 310 є нерозбірливою. Тому на переконання представника позивачки суд помилково посилається на те, що за поштовим повідомленням № 310 (податкове повідомлення-рішення № 0-1405 від 07.04.2020) днем, зазначеним поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення 23.07.2020. Оскільки запис дати 23.07.2020 зроблений рукою навіть не на конверті, а на аркуші з копією цього конверту, тобто не є відбитком календарного штемпеля поштової служби на довідці ф. 20. Він також закцентував увагу на тому, що формулювання «вважається врученими» не є тотожними до «дізналася» або «мала дізнатися». Та обставина, що податковою службою на адресу позивачки направлялися спірні податкові повідомлення-рішення, які вона не отримала, не можуть свідчити про те, що вона дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, покладені в основу заяви від 04.10.2024, суд прийшов до висновку про наявність підстав для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження з огляду на наступне.

Предметом позову в цій справі є податкове-повідомлення рішення, щодо якого платник податків не використовував процедуру досудового вирішення спору (адміністративного оскарження), та які були прийняті після 26.11.2020.

Верховний Суд у своїй постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 зробив висновок про те, що норма пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України (далі ПК України) не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Водночас Верховний Суд у вищезазначеній постанові зазначив про відступ від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі №2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 160/11673/20.

У пунктах 30 і 31 мотивувальної частини постанови від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

У пункті 47 постанови від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 Верховний Суд сформував правову позицію, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Отже, сам факт введення в Україні воєнного стану не є самостійною обставиною, що унеможливлює подання позову до адміністративного суду в строки, встановлені КАС України.

Суд встановив, що оскаржувані ППР відповідач надсилав позивачці на її поштову адресу, яку вона вказала в цій позовній заяві як місце свого проживання. Вказані поштові відправлення вона не отримала у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Дійсно, дата на відбитках календарного штемпеля на довідках ф. 20 поштових відправлень №№ 250 та 310 є нерозбірливою.

Однак, з відбитків штемпелей на відповідних конвертах чітко слідує, що поштове відправлення № 250 було надіслано позивачці у 2019 році, а поштове відправлення № 310 у 2020 році.

З наведеного слідує, що оскаржувані ППР позивачка не отримала у зв`язку із закінченням терміну зберігання відповідно у 2019 і 2020 роках, тобто більш чим за три роки перед поданням цього позову.

Водночас суд встановив, що згідно з матеріалами електронної справи № 400/6782/21 відповідач також надсилав позивачці податкову вимогу від 28.05.2021 № -1412 щодо податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлових приміщень, на суму 175960,36 гривні.

Ця вимога також була надіслана на поштову адресу позивачки, яку вона вказала як місце свого проживання у позовній заяві, і її вона також не отримала у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

На довідці ф. 20 до поштового відправлення № 558, яким контролюючий орган надіслав позивачці податкову вимогу від 28.05.2021 № -1412, чітко вказано дату здійснення відмітки про причини повернення поштового відправлення, а саме: 29.06.2021.

Таким чином, усі три поштові відправлення, які відповідач надсилав позивачці щодо оскаржуваних ППР, не були нею отримані у зв`язку із закінченням строків зберігання. Це свідчить про системний характер бездіяльності позивачки щодо неотримання поштових відправлень від контролюючого органу.

Про причини не отримання нею поштових відправлень від відповідача позивачка нічого не зазначила ні у позовній заяві, ні у заяві про поновлення пропущеного строку.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Частиною третьою статті 13 Цивільного кодексу України встановлено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу (частина третя статті 16 Цивільного кодексу України).

Оцінюючи частину третю статті 13 та частину третю статті 16 Цивільного кодексу України на відповідність приписам частини другої статті 58 Основного Закону України, Конституційний Суд України у підпункті 8.2 пункту 8 мотивувальної частини рішення від 28.04.2021 № 2-р(ІІ)/2021 констатував, що ці приписи Цивільного кодексу України не визначають дій особи як правопорушення за цивільним правом або як іншу умову для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності. Оспорювані приписи Кодексу встановлюють для учасників цивільних відносин заборону порушувати межі здійснення цивільних прав, а також дають суду можливість відмовити в захисті цивільного права в разі порушення особою вимог частин другої - п`ятої статті 13 Кодексу. Тобто ці приписи Кодексу містять вказівку на юридичні наслідки дій особи, що їх не може бути кваліфіковано як умови, підстави або міри цивільно-правової відповідальності.

У постанові від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17 Верховний Суд зазначив, що принци добросовісності це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Згідно з підпунктом 16.1.11 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи підприємця.

Відповідно до абзацу другого пункту 42.5 статті 45 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином, оскільки неотримання позивачкою оскаржуваних ППР зумовлено її недобросовісною бездіяльністю, що проявилась у системній бездіяльності щодо неотримання поштових відправлень від контролюючого органу, суд прийшов до висновку про неповажність причин пропуску нею строків звернення до адміністративного суду, а тому заява про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Суд повторно наголошує на тому, що про причини не отримання нею поштових відправлень від відповідача вона нічого не зазначила ні у позовній заяві, ні у заяві про поновлення пропущеного строку.

У разі добросовісної поведінки позивачки щодо отримання поштових відправлень від контролюючого органу про наявність оскаржуваних ППР вона дізналася б (могла б дізнатися) ще у 2019-2021 роках, зокрема зі змісту податкової вимоги 28.05.2021 № -1412, яка була надіслана їй поштовим відправленням № 558, яку вона згідно із довідкою ф. 20, на якій є відбиток штемпеля з датою 29.06.2021, не отримала у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, позовна заява підлягає поверненню.

Суд також звертає увагу, що згідно з частиною другою статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення позовної заяви.

Відтак сплачений судовий збір позивачкою за подання цієї позовної заяви може бути повернутий їй за ухвалою суду в разі подання нею до Миколаївського окружного адміністративного суду відповідного клопотання.

Одночасно суд роз`яснює позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частина восьма статті 169 КАС України). Поряд з цим, суд звертає увагу позивачку на те, що під таким зверненням мається на увазі звернення з позовом, що відповідає вимогам статей 160, 161, 172 КАС України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 293, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_2 від 04.10.2024 про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до адміністративного суду.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 31.10.2019 № 0-1405 та від 04.07.2020 № 0-1405, якими позивачці було визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018-2019 роки в розмірі 125214,76 грн, а також додані до неї матеріали повернути.

3. Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка подала позовну заяву.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

5. Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на цю ухвалу подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.Г.Ярощук