Справа № 365/373/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 365/373/24 Суддя (судді) першої інстанції: Хижний Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Вівдиченко Т.Р.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Згурівського районного суду Київської області від 28 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною та її скасування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Згурівського районного суду Київської області з позовом до Департаменту патрульної поліції, у якому просив суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2239556 від 26.05.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 28.08.2024 позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про визнання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною та її скасування - задоволено.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2239556 від 26.05.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок - скасовано.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, в якій просить скасувати рішення Згурівського районного суду Київської області від 28.08.2024 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач зазначає, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7 Правил дорожнього руху, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31.

Дорожній знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості» додатку 1 Правил дорожнього руху забороняє рух зі швидкістю, що перевищує зазначену на знаку.

Відповідач зазначає, що встановлення дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год» на 52 км автодороги М-06 підтверджується копією Схеми організації дорожнього руху на ділянці км 51-906 - км 52+580 автомобільної дороги загального користування державного значення М-06 Київ-Чоп в частині влаштування тимчасового наземного пішохідного переходу на км 52-286, а також відеозаписом з відео реєстратора службового автомобіля.

Факт вчинення адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів ТruСАМ LTI 20/20 № ТС 001135.

Так, суд першої інстанції зазначає, що підставою скасування рішення суб`єкта владних повноважень слугувало те, що відповідачем не надано до суду доказів того, що лазерний вимірювач швидкості ТruСАМ в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а також доказів того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70 «Фото, відео фіксування порушень Правил дорожнього руху».

Відповідач категорично не погоджується з твердження суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, позивачем в позовній заяві не було жодних посилань з приводу того, що відповідачем не надано до суду доказів встановлення дорожнього знаку 5.70 Правил Дорожнього Руху, як і не було зазначено, що прилад ТruСАМ під час фіксування порушень Правил Дорожнього Руху має бути стаціонарно розміщеним.

Відповідач звертає увагу, що згідно Розділу 33 Правил Дорожнього Руху, дорожній знак 5.70 має назву «Зміна схеми руху», який позначає, що за цим знаком тимчасово або постійно змінено схему руху та (або) встановлено нові дорожні знаки. Застосовується протягом не менш як трьох місяців у разі зміни руху на постійній основі, а також протягом необхідного проміжку часу у разі зміни руху на тимчасовій основі та встановлюється не менш як за 100 м. до першого тимчасового знака.

Таким чином посилання суду першої інстанції на те, що відповідачем до не надано докази встановлення дорожнього знаку 5.70 не має жодного відношення до порушення позивачем п. 12.4 Правил Дорожнього Руху, оскільки в Правилах Дорожнього Руху навіть відсутня назва дорожнього знаку «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», на яку посилається суд першої інстанції.

З приводу посилань суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення на редакцію статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», що втратила чинність на момент вчинення правопорушення ОСОБА_1 та ухвалення на її основі постанови Шостим апеляційним адміністративним судом від 24 січня 2024 року у справі № 758/8181/23, якою керувався суд першої інстанції при винесенні рішення, відповідач зазначає наступне.

Згідно інструкції по експлуатації (відповідна інструкція міститься у вільному доступі в мережі інтернет) та свідоцтва про повірку вимірювач ТruСАМ можна використовувати у ручному режимі. На думку відповідача, зазначене свідчить, що лазерний вимірювач ТruСАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань та, відповідно, може розміщуватись безпосередньо в руках поліцейського при використанні по зовнішньому периметрі дороги для виявлення та фіксування правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху щодо перевищень встановлених обмежень швидкості руху транспортними засобами на вулично-шляховій мережі.

Відтак, саном на 26.05.2024 (момент вчинення правопорушення ОСОБА_1 ) проблематика використання приладів вимірювання швидкості поліцейським в руках, яка була наявна в попередніх редакцій статті, на переконання відповідача, може вважатися усунутою.

Крім того, висновки Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі № 758/8181/23 не є актуальними та не можуть враховуватися під час використання приладів ТruСАМ, оскільки норми права, якими регулюється діяльність поліцейського, та норми права, які були предметом дослідження та аналізу, за результатом яких були викладені відповідні міркування та висновки у наведеному рішенні суду апеляційної інстанції, не є тотожними, мають суттєві відмінності за своїм змістом та дією у часі.

До того ж, частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідач наголошує, що на сьогоднішній час органами МВС, зокрема Національна поліція, використовує прилади ТruСАМ лише в мобільному (ручному) режимі.

До того ж, будь-які належні та допустимі докази, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості чи можливості використання вимірювальної техніки, зокрема приладу ТruСАМ працівниками поліції в ручному режимі позивачем надано не було.

Відповідач вказує, що за результатами роботи приладу отримано файл _1Н000_0526_103634.jmf, відеозапис фіксації та вимірювання швидкості транспортного засобу (міститься в матеріалах справи), а також фото з приладу (копії фото з приладу ТruСАМ містяться в матеріалах справи) належним чином встановлено, що транспортний засіб ВМW Х5 н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 134 км/год на 52 км автомобільної дороги М-06, де встановлено обмеження швидкості в 70 км/год. На думку відповідача, зазначене не залишає сумнівів щодо наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого частиною 4 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно якої правопорушника і було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Також, відповідач вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України у суду першої інстанції відсутні повноваження щодо закриття провадження у справі.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, відповідач вказує, що судом першої інстанції всупереч нормам ст. 264 Кодексу України про адміністративні правопорушення не враховано пояснення позивача, доводів відповідача, зокрема письмовий відзив на позовну заяву.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2024 відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено її до розгляду у судове засідання на 09.10.2024.

09.10.2024 в судове засідання представники сторін справи не з`явились, були повідомлені належним чином, про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів приходить до наступного.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що 26.05.2024 інспектор 1 взводу 1 роти БПП в с. Чайки УПП в Київській області старший лейтенант поліції Бондаренко О.В. виніс постанову серії ЕНА № 2239556 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн за порушення п. 12.9.б Правил дорожнього руху.

Відповідно до постанови серії ЕНА № 2239556 від 26.05.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 26.05.2024 о 10 год. 37 хв. на дорозі АДМ 06 Київ-Чоп 52 км, керуючи ТЗ рухався зі швидкістю 134 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 (обмеження максимальної швидкості руху 70 км/год), чим перевищив встановлене обмеження швидкості на 64 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TRUCAM TC001135, чим порушив п. 12.9.б Правил дорожнього руху - Перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху, передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач, вважаючи протиправною вказану постанову, звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 28 серпня 2024 адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках. Також, контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), оскільки вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці. В той же час, відповідачем не надано до суду доказів того, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а також того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70. Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з матеріалів справи неможливо встановити об`єктивну сторону згаданого вище правопорушення, оскільки відсутні належні докази вчинення такого правопорушення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо не прийняття судом першої інстанції відповіді на відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, колегія суддів зазначає, що посилання на ст. 268 КАС України у даному випадку є недоречним, оскільки така регулює особливості повідомлення учасників термінових справи про дату, час та місце їх розгляду.

Крім того, твердження суду першої інстанції, що відповідь на відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив не є заявами по суті справи не відповідають приписам ч. 2 ст. 159 КАС України.

Відтак, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, не прийнявши під час розгляду даної справи вказаних заяв сторін у справі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР)

Підпунктом б п. 12.9. ПДР передбачено, що водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до пунктів 12.4.-12.7. ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У житлових і пішохідних зонах швидкість руху не повинна перевищувати 20 км/год.

Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю:

а) автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам - не більше 80 км/год.;

б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год;

в) вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, та мопедам, - не більше 60 км/год;

г) автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год;

ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Під час буксирування швидкість не повинна перевищувати 50 км/год.

Відповідно до розділу «Заборонні знаки» ПДР знаки:

3.29 "Обмеження максимальної швидкості". Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знаку.

3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості". Забороняється в зоні (населений пункт, мікрорайон, зона відпочинку тощо) рух із швидкістю, яка перевищує зазначену на знаку.

Як підтверджено Схемою організації дорожнього руху на ділянці км 51+906-км 52+580 автомобільної дороги загального користування державного значення М-06 Київ-Чоп (на м. Будапешт через мм. Львів, Мукачево і Ужгородд) в частині влаштування тимчасового наземного пішохідного переходу на км 52+286 (том 1 а.с. 55) розміщений дорожній знак 3.29 70 км.

Як підтверджено фото (том 1 а.с. 57) автомобіль з номерним знаком НОМЕР_1 26.05.2024 рухвася зі швидкістю 134 км/год по дорозі М-06 52 км, чим перевищив встановлену швидкість у 70 км/год на 64 км/год.

Відповідно до абз. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 4 ст. 122 КпАП України встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В позовній заяві позивач вказує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення не проводився належним чином, він не зміг скористатись допомогою фахівців у галузі права, заявити клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату чи подати свої докази, міркування, заперечення.

В той же час, як вбачається з оскаржуваної постанови, така не містить жодних зауважень позивача.

В відповіді на відзив представник позивача зазначає, що з долученого відозапису події вказує, що вимірювальний прилад знаходився в руці інспектора, що може свідчити про допущення помилки при вимірюванні швидкості автомобіля. Представник позивача вважає, що законодавчі приписи забороняють таке розміщення вимірювального приладу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та довести факт порушення ним ПДР відповідними доказами.

Колегія суддів звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон № 580-VIII), поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання (п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону №580-VIII).

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII, поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ст. 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

Відповідно до ст. 40 Закону № 580-VIII поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;

4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;

5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

Строки та порядок зберігання матеріалів фото- і кінозйомки, відеозапису та результатів їх аналізу встановлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Як видно з наявних у матеріалах справи доказів, позивач вчинив інкриміноване правопорушення та перевищив швидкість руху в межах дії дорожнього знаками 3.29. Відповідно до матеріалів адміністративної справи протокол про вчинення адміністративного правопорушення як один із можливих доказів по справі не складався, однак, на думку колегії суддів, відповідачем надані інші беззаперечні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КпАП України.

Швидкість руху транспортного засобу було зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam TС001135.

Так, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху, транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. Нахил приладу - не викликає більшу похибку, ж передбачено свідоцтвом про повірку та технічною характеристикою приладу.

Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань типів вимірювальної техніки, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.04.2012 № 437 затверджено перелік засобів вимірювальної техніки. До вказаного переліку було включено засіб вимірювальної техніки - Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam, який на підставі вказаного наказу було зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12. На підставі вищевикладеного, 29.08.2012 фірмі Laser Technology, Inc., яка виробником TruCam, було видано Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-MI/1-2903-2012.

Вищевказана процедура проведення державних приймальних випробувань типів вимірювальної техніки з подальшою реєстрацією таких типів вимірювальної техніки в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки і видачею Сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно вироблялися в Україні або ввозити на територію України партіями та була передбачена положеннями Закону України «Про метрологію та петрологічну діяльність» від 11.02.1998 № 113/98-ВР, Порядку оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, затвердженого наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 19.02.2002 № 100 та іншими підзаконними нормативно-правовими актами, які наразі втратили чинність.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 1.11.2015 № 1362, TruCAM був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Виходячи з вищевказаних положень, у разі виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки із Державного реєстру - заборонялося їх серійне виробництво або ввезення на територію України.

Однак, засоби вимірювальної техніки, які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію до моменту виключення їх із вказаного Державного реєстру, дозволяється застосовувати, оскільки в даному випадку закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Також необхідно зауважити, що відповідно до п. 3 Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.07.2016 № 1161, який є чинним, зберігання інформації про затверджені типи засобів вимірювальної техніки, внесені з установленому порядку до набрання чинності Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, як і формування та ведення вказаного реєстру, здійснювалося до 01.01.2019. При цьому, прилад TruCam було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно, його подальша експлуатація жодним чином не обмежена нормами чинного законодавства.

Наразі єдиною та визначальною вимогою діючого законодавства у сфері метрології та метрологічної діяльності до засобів вимірювальної техніки, які вже зведено в експлуатацію, є необхідність здійснення їх повірки.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 15.06.2014 № 1314-VI (далі - Закон № 1314-VI) законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

В свою чергу, відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29755, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 01.122023 та чинного до 01.12.2024, вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam ТС001135 є придатним до застосування.

Згідно Експертного висновку від 07.09.2021 № 04/05/02-2522 в об`єкті - вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam ТС001135 - правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES, визначений п. 5.1 ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015.

Посилання представника позивача та суду першої інстанції на те, що використання приладу TruCam протиправно здійснювалось інспектором в ручному режимі, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, проте вимірювання швидкості транспортних засобів, цей прилад здійснює автоматично.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, зокрема фото з відеозапису фіксації події (а.с. 57), колегія суддів вважає його належними доказом. Як підтверджено матеріалами справи, автомобіль ВМW Х5 н.з. НОМЕР_1 рухався по трасі М-06 зі швидкістю 134 км/год, що є перевищенням дозволеної на врегульованій дорожнім знаком 3.29 ділянці (швидкісний режим руху в 70 км/год) на 64 км/год. Попереду автомобіля позивача інших транспортних засобів не було, що дозволило приладу TruCam належним чином зафіксувати перевищення швидкості руху його автомобілем. Зважаючи на те, що прилад TruCam автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, відмітка про що міститься у верхній частині фотографії з приладу, де зазначено, що правопорушення вчинено за локацією: АД М06 52 км, дистанція 161,2 м, швидкість 134 км/г. На фотознімку (Стоп - кадр) також зафіксовано, що позначка приладу ТгиСАМ «+» зафіксована саме на автомобілі позивача, що підтверджує факт вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КпАП України.

Посилання суду першої інстанції на наявність чи відсутність дорожнього знаку 5.70, як знаку попередження про можливу фіксацію дорожнього руху відео засобами, колегія суддів вважає безпідставною, оскільки на час спірних правовідносин згідно розділу «Інформаційно-вказівні знаки» знак 5.70 "Зміна схеми руху" позначає, що за цим знаком тимчасово або постійно змінено схему руху та (або) встановлено нові дорожні знаки. Застосовується протягом не менш як трьох місяців у разі зміни руху на постійній основі, а також протягом необхідного проміжку часу у разі зміни руху на тимчасовій основі та встановлюється не менш як за 100 м до першого тимчасового знака.

За приписами п. 2.3 ПДР саме водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування автомобілем у дорозі.

Згідно із п. 8.21 ПДР дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Як встановлено вище, матеріалами справи підтверджено наявність на вказаній ділянці дороги відповідного знаку.

Колегія суддів вважає, що на вказане вище дає підстави зробити висновок, про наявність порушення правил дорожнього руху, які зафіксовані належними засобами та у визначений спосіб.

Враховуючи наявні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що інспектор патрульної поліції під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності та винесення постанови серії ЕНА № 2239556 від 26.05.2024, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а оскаржувана постанова повністю відповідає вимогам ст. 283 КпАП України.

Отже, доводи, зазначені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та спростовують висновки суду першої інстанції, а відтак, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який ним, в даному випадку, не виконано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки допущені порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неповного з`ясування обставин справи, та передчасного висновку про необхідність скасування оспорюваної постанови ЕНА № 2239556 від 26.05.2024.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, при цьому неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч. 2 ст. 19, ст. 61 Конституції України, ст.ст. 272, 286, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 28 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною та її скасування - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді Т.Р. Вівдиченко

І.О. Грибан