Справа № 380/9671/23
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 жовтня 2024 року

м. Київ

справа №380/9671/23

адміністративне провадження № К/990/33953/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Стрелець Т.Г.,

суддів: Тацій Л.В., Бучик А.Ю.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 380/9671/23 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною та нечинною ухвали,-

у с т а н о в и в:

У травні 2023 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправним та нечинним пункт 3 та 4 ухвали Львівської міської ради №2679 від 06 грудня 2022 року "Про окремі питання здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території Львівської міської територіальної громади у зв`язку з введенням воєнного стану".

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року, позов задоволено повністю.

Не погодившись з судовими рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій відповідач направив до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 380/9671/23 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Також скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на звернення з касаційною скаргою, яке мотивовано тим, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки, первинна касаційна скарга була подана у встановлений строк, проте, ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2024 року касаційну скаргу було повернуто у зв`язку із невиконанням ухвали про залишення касаційної скарги без руху, яка надійшла на адресу Львівської міської ради 16 серпня 2024 року.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, оскільки такий строк пропущено з поважних причин, повторна касаційна скарга подана в межах строку касаційного оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2024 року касаційну скаргу Львівської міської ради було залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції обґрунтування підстав касаційного оскарження передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 18 вересня 2024 року скаржником надіслано до суду касаційної інстанції заяву про усунення недоліків касаційної скарги, в якій зазначено підстави касаційного оскарження судових рішень в цій справі, які є аналогічними тим, що були зазначені в касаційній скарзі.

Так, скаржником зазначено, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду викладені у постановах від 30 листопада 2021 року у справі №1104/2982/18, від 19 червня 2019 року у справі № 209/5369/15, від 17 грудня 2019 року у справі № 520/9231/18, від 06 грудня 2023 року у справі № 440/6759/21, від 29 травня 2024 року у справі №200/9878/19а, від 17 січня 2023 року у справі № 420/1982/19, тощо.

Разом з цим, колегія суддів повторно зауважує, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові від 19 травня 2020 року (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

Так, у справі №1140/2982/18 предметом позову було визнання протиправним та нечинним рішення Кіровоградської міської ради від 29 березня 2016 року №133 в частині пункту 1, яким затверджено нову редакцію Тимчасового положення про порядок демонтажу тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Кіровограда. Спірне рішення відповідача у цій справі стосувалося саме вдосконалення порядку демонтажу тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Кіровограда, здійснення контролю за станом благоустрою території міста Кіровограда, забезпечення в ньому чистоти і порядку.

У цивільній справі № 209/5369/15 предметом позову було стягнення солідарно з відповідачів по 240 000 грн матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок псування та нанесення механічних пошкоджень тимчасовим спорудам; 150 909 грн вартість майна, що знаходилось у тимчасових спорудах; 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Зобов`язання відповідачів повернути тимчасові споруди у кількості 6 штук, вилучені посадовими особами відповідачів, та звільнити від сплати усіх сум на відшкодування за відокремлення тимчасових споруд, зберігання, відключення від інженерних мереж, відновлення благоустрою на місці розміщення тимчасових споруд та інших витрат за зберігання тимчасових споруд, тощо.

У справі № 520/9231/18 предметом позову було визнання протиправними дії Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради, які полягали у відмові в наданні паспорту прив`язки тимчасової споруди (ТС), зобов`язавши відповідача надати паспорт прив`язки ТС.

У справі № 440/6759/21 предметом позову було визнання протиправним та скасування пунктів 1, 2 та 4 рішення Полтавської міськради від 19 березня 2021 року б/н «Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності» в частині продовження розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на території м. Полтава, продовження дії особистого строкового земельного сервітуту та паспорту прив`язки на ТС згідно з додатком 1 до рішення МПП «Гала» (№ 2); - визнання протиправним та скасування паспорту прив`язки № 01-10-01-17/3868-5272 від 3 грудня 2012 року.

Натомість у цій справі № 380/9671/23, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач отримав паспорт прив`язки терміном дії до 31 грудня 2022 року та звернувся до відповідача із заявою про продовження строку здійснення підприємницької діяльності, яка розглянута не була.

У справі №200/9878/19а предметом позову було визнання протиправним і скасування наказу №6 від 12.03.2019 про скасування (анулювання) паспорту прив`язки тимчасової споруди, виданого Відділом містобудування, архітектури та з питань житлово-комунального господарства райдержадміністрації Мангушської районної державної адміністрації.

У справі № 420/1982/19 предметом спору було скасування наказу щодо анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди, визнання протиправною та скасування вимоги про демонтаж елементу вуличної торгівлі.

Отже, правовідносини у наведених відповідачем справах, суттєво відрізняються від обставин цієї справи.

Крім того, скаржник також звертає увагу на необхідність врахування при вирішенні спірних правовідносин висновків Великої Палати Верховного Суду, виловлених у постановах від 13 листопада 2018 року у справі № 910/2145/18, від 27 листопада 2018 року у справі № 910/2686/18 та від 12 грудня 2018 року у справі № 826/10330/17.

Вказані висновки визначають, що положеннями Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що дії з демонтажу є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту (демонтаж - роботи щодо відновлення території благоустрою).

Відтак, висновки Верховного Суду у наведених скаржником справах не релевантні до обставин цієї справи та не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Отже, вказане виключає можливість касаційного перегляду оскаржуваних рішень суду першої та апеляційної інстанції за цією касаційною скаргою, з підстави та у випадку, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, скаржником не виконано вимог ухвали Верховного суду від 18 вересня 2024 року 2024 року про залишення касаційної скарги без руху в частині обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються правила статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню скаржнику.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 380/9671/23 - повернути скаржнику.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. Г. Стрелець

Судді Л. В. Тацій

А. Ю. Бучик