Справа № 464/5710/24
Суддя: Сабара Л. В.
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/5710/24
пр.№ 2-а/464/72/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2024 м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді Сабари Л.В.,

секретаря судового засідання Варениці Р.Б.,

за участі:представника позивача Янчак П.О.

представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови, закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, поданим через систему «Електронний суд» представником ОСОБА_3 , до відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_4 від 22.08.2024 №493, якою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 грн., а провадження у справі закрити, вирішити питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позову покликається на те, відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 21.08.2024 о 8:31 год до ІНФОРМАЦІЯ_4 прибув громадянин ОСОБА_2 . Під час прийому було встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних згідно відомостей ЄДРВ, під час перевірки військово-облікових документів встановлено відсутність вказаного документа та громадянин ОСОБА_2 заявив про відмову від проходження медичного огляду ВЛК, чим порушив вимоги абз. 3 ч. 1 та ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку із чим позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 грн. Разом з тим, позивач заперечує факт вчинення вказаного правопорушення, з огляду на наступне. Як зазначено у спірній постанові, встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних згідно відомостей ЄДРВ, під час перевірки військово-облікових документів встановлено відсутність вказаного документа. Разом з тим, позивач наголошує, що на вимогу працівників ТЦК пред`явив військово-обліковий документ в електронній формі (з цифрового додатку «Резерв+») разом з документом, що посвідчує особу, який містився у цифровому додатку «Дія». Відповідач у спірній постанові самостійно зазначив, що отримав персональні дані з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про ОСОБА_2 про те, що такий перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних. Отже, якщо Міноборони як держатель Реєстру «Оберіг» має можливість самостійно отримати персональні дані з інших електронних ресурсів, то відповідальність за ст. ст. 210, 210-1 КУпАП за порушення правил військового обліку не настає. Тому, на думку позивача, незважаючи на те, що дане порушення є надуманим, у випадку виконання відповідачем дій з перевірки електронних ресурсів відповідальність за ст. 210-1 КУпАП не настає. Крім того, зазначає, що згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_2 заявив про відмову від проходження медичного огляду ВЛК. Разом з тим, жодного направлення на проходження медичного огляду ВЛК позивачу не надавалось, опису про вручення позивачу направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду спірна постанова не містить, таке не складалось та у відповідному журналі не реєструвалось. На думку позивача, вказане свідчить про те, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено обставин вчиненого адміністративного правопорушення, наявності складу правопорушення та якого саме, передбаченого відповідною частиною ст. 210-1 КУпАП, що обумовлює протиправність прийнятої ним постанови.Також вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення відповідачем не складався, про розгляд справи про адміністративне правопорушення позивач не повідомлявся, хоча в час складення спірної постанови незаконно утримувався на території ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказана постанова вручена позивачу в приміщенні ТЦК, що свідчить про порушення відповідачем положень ст. 258 КУпАП. Враховуючи наведене, позивач вважає, що постанова носить поверхневий і загальний характер, в такій відсутній належний опис обставин, встановлених під час розгляду справи, інформація про зібрані під час розгляду справи про адміністративні правопорушення докази, на підставі яких уповноважена особа прийшла до висновку про винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому просить позов задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

09.09.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову. Заперечення обґрунтовує тим, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало те, що 21.08.2024 о 08.31 год. позивачу було запропоновано пройти медичний огляд та уточнити облікові дані, проте останній відмовився від процедури визначення придатності для військової служби, що підтверджується Актом фіксування відмови від проходження медичного огляду. Також в постанові зазначається, що відповідно до ст. 65 Конституції України на громадян України покладено обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності держави та відповідно до абз. 2 ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі ЗСУ, зобов`язані прибувати до районного ІНФОРМАЦІЯ_5 для проходження медичного огляду, проте ОСОБА_2 проігнорував дані вимоги. Крім того, під час призначення адміністративного стягнення посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 повною мірою враховано особу правопорушника, ступінь його вини, характер вчиненого проступку, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність. 20.09.2024 представником позивача ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі, відповідно до яких зазначає, що оскаржувану постанову винесено неповноважною особою, з огляду на те, що повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, визначених ст. 235 КУпАП, наділені виключно керівники ТЦК, тоді як справу про адміністративне правопорушення розглянуто начальником структурного підрозділу районного ТЦК. При цьому, дані про те, що начальник ОСОБА_7 виконував обов`язки керівника ТЦК під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відсутні. Вважає, що неведене є самостійною підставною для скасування оскаржуваної постанови. Крім того, ставить під сумнів направлення №14225 від 21.08.2024 на медичний огляд військово-лікарською комісією, оскільки оскаржувана постанова не містить посилань на таке направлення, а також відомостей про складення акту про відмову від проходження ВЛК, та такі документи позивачу не вручались. Крім того, таке направлення складено згідно з Додатком №14 до Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ, проте, позивач не є військовослужбовцем, а тому незрозумілим є застосовування згаданого порядку.

02.10.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, оскільки викладені в позові твердження є такими, що не відповідають чинному законодавству та не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. ІНФОРМАЦІЯ_6 не приймав рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не виносив постанову за справою про адміністративне правопорушення № 493 від 22.08.2024, відтак, з покликанням на положення КАС України та Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, вважає, що належним відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_7 . Крім того зазначає, що ОСОБА_2 є військовозобов`язаним. 21.08.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 прийнято рішення про направлення позивача для проходження медичного огляду у зв`язку із оголошенням загальної мобілізації. Разом з тим, останній відмовився від проходження військово-лікарської комісії, а також відмовився від пояснень, про що складено відповідний акт від 21.08.2024. Також, згідно з доводами позовної заяви, позивач не заперечує того, що проходити медичний огляд у час визначений начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 , не погоджувався, оскільки мав намір отримати повістку на інший день та надати медичні документи, які підтверджують наявність у нього захворювань. Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутній доказ щодо звернення позивача до начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 з питань перенесення дати медичного огляду. Зважаючи на це, вважає, що позивача на законних підставах притягнуто до адміністративної відповідальності. Військовозобов`язані не направляються на медичний огляд у разі самостійного прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оновлення даних. Разом з тим, позивач в своїй позовній заяві сам підтверджує оновлення ним облікових даних раніше 13.07.2024. Отже, позиція позивача, що він не підлягав направленню для визначення ступеня придатності до військової служби не заслуговує на увагу суду. За наявними у матеріалах справи про вчинене адміністративне правопорушення документами підтверджується факт не проходження військово-лікарської комісії позивачем у визначений строк, що утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Окрім цього, просить зменшити заявлену позивачем вартість витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю.

07.10.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив представника позивача ОСОБА_3 , відповідно до заперечує щодо доводів, викладених у відзиві відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , та просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2024 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30.08.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10.09.2024 клопотання представника позивача ОСОБА_3 про залучення співвідповідача задоволено, залучено ІНФОРМАЦІЯ_6 до участі у справі як співвідповідача.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав позовну заяву з підстав, що у ній наведені. Додатково вказав, що оскаржувана постанова складена неуповноваженою особою, оскільки такому не делеговані повноваження начальника обласного ІНФОРМАЦІЯ_5 , що є юридичною особою. Крім того, так як позивач поновив військово-облікові відомості в електронному режимі, тому відповідач зобов`язаний був взяти такі дані до уваги, зокрема про пред`явлення інформації з додатку «Резерв+». чи наявний в позивача військово-обліковий документ у паперовому виді йому невідомо. Крім того, позивач являється військовозобов`язаним , а не військовослужбовцем, хоча скерування на ВЛК йому було видано, як останньому, що є порушенням чинного законодавства. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 повідомила, що повністю заперечує позовні вимоги, згідно доводів викладених у відзиві на позов. Зазначила, що позивач не повністю оновив військово-облікові дані, в останнього були відсутні з даного приводу документи, зокрема, він не пройшов ВЛК, і тим самим не встановлено дані про бойову готовність. Постанова винесена уповноваженою особою в силу ст. 235 КУпАП. У позові просила відмовити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, будь-яких заяви чи клопотань на адресу суду не скеровувала.

07.10.2024 на адресу суду надійшли заяви представника позивача та представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 про завершення розгляду справи без їх участі, у зв`язку із чим, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності згідно з ч.3 ст. 210-1 КУпАП за те, що він перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних згідно відомостей ЄДРВ, під час перевірки військово-облікових документів встановлено відсутність зазначеного документу та ОСОБА_2 заявив про відмову від проходження медичного огляду ВЛК чим порушив вимоги абз.3 ч.1 та ч.6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 статті 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Так, згідно диспозиції ч.1 ст. 210-1 КУпАП особа притягується до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

З цього слідує, що диспозиція вказаної норми являється бланкетною, оскільки називає склад правопорушення, але для визначення його ознак відсилає до норм іншої галузі права або нормативних (підзаконних) актів правил, положень, інструкцій.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, що визначають засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулюються Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно ст. 1 цього Закону визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливим періодом визнана - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Частиною 1 ст. 22 вказаного закону визначено, що громадянин, серед іншого зобов`язаний з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно ч.3 ст. 22 вказаного Закону закріплено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися зокрема: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях, інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Частиною 6 вказаної норми також визначено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Процедура перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи та організація медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби закріплена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженим постановою КМУ № 560 від 16.05.2024.

Так, п.49 зазначеного Порядку встановлено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) уповноважені представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейські, а також представники Держприкордонслужби мають право вимагати у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу.

Згідно п. 55 Порядку також передбачено, що військово-обліковий документ, що визначає належність його власника до військового обов`язку, виданий до дня набрання чинності Законом України від 11 квітня 2024 р. № 3633-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку, є чинним та не потребує обов`язкової заміни у разі (з підстав) затвердження органом державної влади нової форми військово-облікового документа.

Крім того, відповідно до п..69 Порядку громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою. У разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік.

Порядком оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ № 559 від 16.05.2024 визначено, що військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа.

Згідно п.8 вказаного Порядку визначено, що у військово-обліковому документі в електронній формі відображається унікальний електронний ідентифікатор у вигляді двовимірного штрихкоду, що містить відомості про зазначений документ (далі QR-код військово-облікового документа) (за наявності таких відомостей), та посеред іншого: 1) прізвище; 2) власне ім`я (усі власні імена); 3) по батькові; 4) дата народження; 5) реєстраційний номер облікової картки платника податків; 6) окремий номер запису у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 7) відомості про результати медичних оглядів, що проводилися з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку;

Військово-обліковий документ в електронній формі є дійсним лише за наявності QR-коду та не може використовуватися без нього.

У п. 9-11 Порядку закріплено, що, військово-обліковий документ в електронній формі та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу. Відомості про сформований військово-обліковий документ в електронній формі відображаються у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Перевірка військово-облікового документа в електронній формі здійснюється шляхом зчитування QR-коду ініціатором перевірки за допомогою технічних засобів, які дають змогу відтворити відомості військово-облікового документа в електронній формі у формі інформаційного повідомлення. QR-код повинен бути придатним для зчитування технічними засобами ініціатора перевірки, цілісним, неушкодженим, нанесеним на будь-який носій достатнього розміру та необхідної контрастності. Підставою непідтвердження військово-облікового документа в електронній формі є непридатність QR-коду для зчитування технічними засобами.

Випадки видачі військово-облікового документу на бланку (замінюється) за письмовою заявою громадянина України районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом (відповідним органом СБУ, підрозділом розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку визначені п.14 Порядку.

При досліджені доказів, судом встановлено наступне.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_4 №493 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 22.08.2024 накладено на ОСОБА_2 штраф у сумі 25 500 грн.

Вказаною постановою встановлено, що 21.08.2024 о 08.31 год. до ІНФОРМАЦІЯ_4 прибув ОСОБА_2 . Під час прийому встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних згідно відомостей ЄДРВ, під час перевірки військово-облікових документів встановлено відсутність зазначеного документів та ОСОБА_2 заявив про відмову від проходження медичного огляду ВЛК, чим порушив вимоги абз. 3 ч. 1 та ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізації», тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а. с. 9).

Як вбачається з акту про відмову від проходження військово-лікарської комісії від 21.08.2024, такий складено у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 вручено/оголошено направлення для проходження ВЛК у зв`язку із оголошенням загальної мобілізації в особливий період, проте ОСОБА_2 відмовився. Крім того, як вбачається зі згаданого акту, ОСОБА_2 від надання пояснень відмовився (а. с. 31).

21.08.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 складено солдату запасу ОСОБА_2 направлення №14225 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою «Чергове ВЛК», про що зроблено відмітку в журналі реєстрації направлень для проходження ВЛК (а. с. 32, 34).

З витягу з застосунку «Резерв+» від 24.08.2024 вбачається, що ОСОБА_2 уточнив дані вчасно, а саме 13.07.2024, і в такому відсутні дані про рішення ВЛК (а. с. 63).

При вирішенні спору, суд бере до уваги, що ОСОБА_2 1975 року народження, є особою мобілізаційного віку, військовозобов`язаним, оскільки інших доказів, на спростування таких даних, позивач до позову не долучив, доводів з даного приводу у позові не навів.

Згідно доводів позовної заяви встановлено, що на момент перевірки військово-облікових документів, позивач володів інформацією, зазначеною у додатку «Резерв +». Дані про те, що на момент перевірки документів в останнього був наявний виданий військово-обліковий документ відсутні.

При цьому, в судовому засіданні, представник позивача вказав, що позивач ймовірно залишив виданий військово-обліковий документ на попередньому місці роботи.

У зв`язку із цим, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Аналізуючи правову основу мобілізаційної підготовки та мобілізації, що згідно ст. 2 однойменного Закону, складається з Конституції України, Закону України "Про оборону України", цього та інших законів України, а також виданих відповідно до них нормативно-правових актів вбачається, що особи мобізаційного віку зобов`язані мати військово-обліковий документ, що визначає належність його власника до військового обов`язку, виданий до дня набрання чинності Законом України від 11 квітня 2024 р. № 3633-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку (Порядок затверджений постановою КМУ №560 від 16.05.2024п. 55) або військово-обліковий документ на бланку, виданий у випадках встановлених п. 14 Порядку затвердженого Постановою КМУ № 559 від 16.05.2024, при цьому створюється військо-обліковий документ в електронній формі, відомості зазначені у котрому, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

В силу ст. 1 Порядку затвердженого Постановою КМУ № 559 від 16.05.2024 військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається. При цьому, нормативно-правовими актами, що визначають правові засади створення та видачі військово-облікового документу не передбачено, що особа, вправі створити чи оформити військо-обліковий документ в електронній формі без видачі їй такого в паперовій формі.

Зокрема такі обставини кореспондуються із ст. 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно котрого військовозобов`язаними є особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та котрим, серед інших, оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, а також ст. 14, 15, 16 Порядку затвердженого Постановою КМУ № 559 від 16.05.2024, котрі передбачають випадки видачі такого документу та обов`язки відповідальних осіб за його зберігання.

Таким чином, військово-обліковий документ формується в електронній формі при наявності у військовозобов`язаного військового квитка осіб рядового, сержантського і старшинського складу, військового квитка офіцера запасу або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, який перебував на військовому обліку до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 та при видачі військово-облікового документу на бланку.

У зв`язку із чим, військово-обліковий документ в електронній формі та військово-обліковий документ у паперовій формі, мають однакову юридичну силу.

Разом з тим, пунктом 54 Порядку затвердженим постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 передбачено, що у разі встановлення, що громадянин порушує правила військового обліку, визначені Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, або Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, виявлення розбіжностей військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів старший групи оповіщення пропонує резервісту або військовозобов`язаному (крім резервістів та військовозобов`язаних СБУ та розвідувальних органів) прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів. Із зазначеною метою громадянину оформляється та вручається повістка. У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину. Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

В силу цього, суд не бере до уваги доводи представника позивача, що постанова складена неуповноваженим суб`єктом.

Попри це, суд ауважує, що в супереч вимогам вище вказаних норм, відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення не встановив, чи видавався позивачу військово-обліковий документ в паперовій формі, чи сформований військово-обліковий документ в електронній формі на підставі даних внесених до такого документу в паперовій формі, чи дотримано ОСОБА_2 обов`язку щодо надійного зберігання такого, чи стежив за своєчасним і точним внесенням до нього змін та дотримуватися правил військового обліку та чи недопущені розбіжності із військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів, наслідком чого є визнання недійсним військо-облікового документу у паперовій формі. Крім того, не перевірено, чи оформлялася та вручалася повістка ОСОБА_2 на пропозицію представника ІНФОРМАЦІЯ_4 прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів та чи складався Акт відмови від отримання повістки.

Одночасно, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у гривневому вимірі, що суперечить санкції ч.3 ст. 210-1 КУпАП котрий накладається у неоподаткованих мінімумах доходів громадян.

Крім того, згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 визначив розмір штрафу у максимальному вимірі, без будь-яких обгрунтувань підставності такого рішення. У постанові не вказано жодних доводів з даного приводу.

У відповідності до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 251 КпАП України, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показання технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З огляду на вищевикладене, суд при вирішенні вказаної справи зважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, котра оскаржується є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом (посадовою особою), на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Приписами ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 не досліджено всіх обставин порушення законодавства про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, не надано оцінку доказам, що встановлюють винуватість особи, та і тих що спростовують його причетність до протиправних дій, в судовому засіданні усунути виявлені суперечності не представляється можливим, а тому, рішення суб`єкта владних повноважень слід скасувати, а справу надіслати на новий розгляд до компетентного органу, тобто позов задовольнити частково.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Згідно ч. ч. 1 та 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За умовами частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 ст. 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Беручи до уваги, що суд хоча прийшов до переконання про часткове задоволення адміністративного позову, однак про скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі котрого було притягнуто до адміністративної відповідальності позивача та останнім понесено витрати з розгляду вказаної справи в суді, тому за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь позивача ОСОБА_2 слід стягнути понесені ним судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 0,8 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9, 72-74, 77, 121, 229, 242, 244-246, 286 КАС України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_4 від 22.08.2024 №493, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 грн скасувати, а справу надіслати на новий розгляд до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 (сорок вісім) копійок.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце знаходженння: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце знаходженння: АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Головуюча Сабара Л.В.