Справа № 380/231/24
Суддя: Ціпивко І. І.
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №380/231/24
Провадження №2-а/463/74/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року Личаківський районний суд міста Львова

в складі: головуючої судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря судового засідання Метеллі Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови, -

з участю представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2

встановив:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Представник Акціонерного Товариства «Українська залізниця» звернулася до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування постанови від 28.09.2023 року №2 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, відповідно до якої накладено на позивача штраф у розмірі 126 148 гривень. Позивач посилається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, такою, що підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням норм чинного законодавства України.

Так в протоколі N»440205 від 24 вересня 2023 року, який був підставою для винесення оскаржуваної постанови, відсутні запис про відмову від підписання протоколу представником перевізника. Вважає, що підпис свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , прізвища яких зазначені в протоколі, не зрозуміло саме які обставини засвідчують. Враховуючи зазначене вважає, що не відомо, чи був ознайомлений представник перевізника з вказаним протоколом взагалі, та які саме відомості відповідач вносив до нього.

Представником перевізника були надані пояснення, стосовно ситуації, яка сталася під час проходження паспортного та митного контролю, але зазначені пояснення провідника ОСОБА_5 , взагалі не кореспондуються з обставинами викладеними у протоколі №440205 від 24 вересня 2023 року, що дає можливість прийти до висновку, що представник перевізника не був ознайомлений зі змістом протоколу №440205 від 24 вересня 2023 року. Наведені обставини, дають підстави для ствердження про порушення відповідачем статті 3 ЗУ «Про відповідальність перевізників під час міжнародні пасажирських перевезень» при складанні протоколу №440205 від 24 вересня 202І року.

Крім цього, протокол №440205 від 24.09.2023 з супровідним листом, отримано позивачем лише 28.09.2023 року, та зареєстровано позивачем за № Ц-2094Г/0/75-23. Зі змісту протоколу №440205 від 24.09.2023 позивачу стало відомо про розгляд справи 28.09.2023 року о 10-00 годині у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 . Тобто, позивачеві стало відомо про існування протоколу №440205 від 24.09.2023 та про розгляд справи в той же день, в який відбувався розгляд справи, що унеможливило їх присутність при розгляді справи. Вважає, що відповідачем порушені вимоги встановленні статтею 6 ЗУ «Про відповідальність перевізників під час міжнародних пасажирських перевезень», адже справа була розглянута за відсутності представника перевізника. Отже, несвоєчасне повідомлення позивача відповідачем про дату та час розгляду справи,позбавило можливості позивача, прийняти участь під час розгляду справи 28.09.2023 у приміщенні у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 , та відповідно позбавило позивача можливості надати свої заперечення, клопотання, пояснення та докази на свій захист. Окрім цього зазначає, що особу яку виявили під час перевірки документів у вагоні №7 поїзду №75 сполученням «Одеса-Перемишль» мав статус пасажира цього поїзду. Відповідно Акціонерне Товариство «Українська залізниця» не може нести відповідальність за відсутність відповідного паспортного документу у особи, яка не була пасажиром поїзда.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 подав відзив на позов, яким заперечив позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що вони не ґрунтуються на законі, є безпідставними і тому не підлягають задоволенню. Свої заперечення обґрунтовує тим, що 24 вересня 2023 року о 07 годині 15 хвилин в пункті пропуску для залізничного сполучення «Мостиська» прикордонним нарядом «Перевірка документів» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » під час перевірки документів у пасажирів, які перетинали державний кордон у потязі №35 сполученням «Одеса-Перемишль» (виконується перевізником Акціонерне товариство «Українська залізниця») у закритому санвузлі вагону №7 виявлено особу, яка перевозилася з України до Республіки Польща, без документів, що дають право на перетинання державного кордону України. Під час встановлення особи, даний громадянин пред`явив е-паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 в особистому телефоні в додатку «Дія», виданий на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Поданий e-документ не є відповідним документом, що дає право на виїзд з України відповідно до п. 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57. 24 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_6 пасажира, було складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення вимоги ст.ст.2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 204-1 КУпАП. Цього ж дня, посадовою особою НОМЕР_2 прикордонного загону складено протокол про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями №440205 (далі - протокол). З приводу тверджень позивача відносно того, що в протоколі відсутній запис про відмову від підписання протоколу, а свідки незрозуміло які саме обставини засвідчують варто зазначити, що дана графа в протоколі стосується тільки відмови особи, яка керує транспортним засобом, або представника перевізника підписати протокол, тому будь-які інші обставини справи в даній графі не можуть бути засвідчені. Окрім цього як стверджує представник відповідача, 26.09.2023 другий примірник протоколу було направлено позивачу засобами поштового зв`язку (новою поштою (кур`єрською доставкою)), відповідно до витягу з додатку даний лист було доставлено о 09:16 год 27.09.2024 року (лист від 25.09.2023 року №21/15692-23-Вих, додаток №1). Відповідно до статті 6 Закону України «Про відповідальність перевізників» справа про правопорушення розглядається в присутності представника перевізника. В разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне сповіщення представника про місце і час розгляду справи і якщо від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду. Оскільки представник був сповіщений про місце і час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду станом на 10:00 год 28.09.2023 року на адресу НОМЕР_2 прикордонного загону не надходило, як наслідок справу було розглянуто за відсутності представника, а копія постанови №2, відповідно до статті 12 Закону України «Про відповідальність перевізників» надіслана перевізнику.

У поясненнях ОСОБА_6 зазначив, що близько 05:00 год 24.09.2024 року сів у потяг «Одеса-Перемишль» без паспортних документів (наявний в додатку «Дія».

25.09.2023 року Мостиським районним судом Львівської області ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 204-1 КУпАП. Також варто зазначити, щодо дана постанова не оскаржувалась.

Враховуючи вищезазначені факти, зазначила, що на момент розгляду справи про правопорушення, пов`язані з міжнародними пасажирськими перевезеннями, станом на 28.09.2023, у представників ІНФОРМАЦІЯ_1 було підтвердження, що міжнародним перевізником, а саме «Акціонерним товариством «Українська залізниця»» не виконано обов`язок перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира паспортного документа, необхідного для в`їзду до держави прямування та здійснено перевезення пасажира через державний кордон України без паспортного документа, візи або інших документів, необхідних для в`їзду до держави прямування або транзиту.

Окрім цього у разі виявлення під час перевірки у поїзді пасажира без проїзного документа та документів, які посвідчують особу, а також документів, що підтверджують право на пільговий проїзд, пасажира з недійсним проїзним документом, з прізвищем та іменем (за винятком допущених описок не більше трьох знаків) у проїзному документі, які не відповідають даним документа, що посвідчує особу, він уважається безквитковим і повинен сплатити штраф та оплатити проїзд від станції посадки до станції призначення. У разі відмови від сплати штрафу та вартості проїзду пасажир повинен залишити поїзд на найближчій станції для подальшого оформлення вартості проїзду та протоколу про адміністративне правопорушення в установленому порядку із залученням представників правоохоронних органів.

12.08.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач не погодився з позицією відповідача, вважає висновки та обставини справи зазначені відповідачем не обґрунтованими, та такими, що не відповідають фактичним обставинам. Застосоване у відзиві нормативне обґрунтування дій відповідача більше відноситься до осіб, які намагаються незаконно, без належних документів перетнути державний кордон України. Звернув увагу на те, що для посадки в поїзд особи, перевізник повинен перевірити не лише документ, що посвідчує вказану особу але і її проїзний документ, який дає право на проїзд залізничним транспортом. Відносини стосовно перевезення між перевізником та пасажиром виникають саме на підставі проїзного документу та такий документ був відсутній у громадянина. З огляду на зазначене, можливо дійти висновку, що громадянин ОСОБА_6 зайшов у вагон без дозволу провідника. Щодо направлення протоколу №440205 від 24.09.2023, відповідач стверджує, що 26.09.2023 другий примірник протоколу був направлений позивачу новою поштою (кур`єрською доставкою), доставлено о 09:16 годині 27.09.2024, однак з витягу додатку зрозуміло лише те, що документи прибули 27.09.2024, дата та час отримання документів не зазначено, а тому зазначаємо, що протокол отриманий Позивачем лише 28.09.2023 отримано вказаний протокол, та такий зареєстрований за № Ц2094г/0/75-23. Тож лише 28.09.2023 року зі змісту протоколу №440205 від 24.09.2023 позивачу стало відомо про розгляд справи стосовно складеного проти нього протоколу ІНФОРМАЦІЯ_4 та призначений розгляд справи на 28.09.2023 о 10-00 годині у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 . Однак, навіть якщо б позивач отримав документи 27.09.2023 року, часу для виявлення фактичних обставин, підготовки заперечень та підготовки для відрядження з Києва до Львова уповноваженого представника, часу не вистачило б.

Заяви та клопотання учасників справи, та інші процесуальні дії у справі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2024 року (підстава: звільнення судді ОСОБА_7 у відставку, Розпорядження керівника апарату суду №17 від 12.07.2024) справу розподілено судді Ціпивко І.І.

Ухвалою судді від17 липня 2024 року прийнято матеріали адміністративної справи до провадження. Судове засідання призначено на 10:00 01.08.2024.

01.08.2024 розгляд справи відкладено на 13 серпня 2024 року за клопотанням представника позивача.

13.08.2024 справу знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді в іншому судовому засіданні та призначено до розгляду на 22.08.2024.

22.08.2024 в судове засідання представник позивача не вийшла на зв`язок, представник відповідача не з`явилася, розгляд справи відкладено на 03.09.2024.

03.09.2024 в судове засідання представник позивача не вийшла на зв`язок, у зв`язку із чим розгляд справи відкладено на 01.10.2024.

Ухвалою суду від 01.10.2024 року підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суді на 07.10.2024 року.

Представник позивача Дригіна І.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Позов просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов. У задоволенні позову просила відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

Постановою в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 2 від 28 вересня 2024 року, накладено на перевізника Акціонерне товариство «Українська залізниця» штраф в розмірі сорок сім прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 126148,00 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», а саме за те, що 24 вересня 2023 року о 07 годині 15 хвилин в пункті пропуску для залізничного сполучення «Мостиська» прикордонним нарядом «Перевірка документів» від відділу прикордонної служби «Шегині» під час перевірки документів у пасажирів, які перетинали державний кордон у потязі №35 сполученням «Одеса-Перемишль» (виконується перевізником Акціонерне товариство «Українська залізниця») у закритому санвузлі вагону №7 виявлено особу, яка перевозилася з України до Республіки Польща, без документів, що дають право на перетинання державного кордону України. Під час встановлення особи, даний громадянин пред`явив е-паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 в особистому телефоні в додатку «Дія», виданий на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Поданий e-документ не є відповідним документом, що дає право на виїзд з України відповідно до п. 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57.

24 вересня 2023 року відносно ОСОБА_6 , було складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення вимогист.ст.2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

25.09.2023 Мостиським районним судом Львівської області ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 204-1 КУпАП. (додаток №4) (а.с. 116-117).

24.09.2023р. посадовою особою НОМЕР_2 прикордонного загону складено протокол про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями №440205 (а.с. 16-17) відносно «Акціонерного товариства «Українська залізниця»», яка здійснює міжнародні пасажирські перевезення (та забезпечує перевезення осіб потягом № 35 сполученням «Одеса - Перемишль»).

26.09.2023 другий примірник протоколу було направлено позивачу засобами поштового зв`язку (новою поштою (кур`єрською доставкою)), відповідно до витягу з додатку даний лист було доставлено о 09:16 год 27.09.2024 року (лист від 25.09.2023 року №21/15692-23-Вих, додаток №1) (а.с. 112, 113).

На момент розгляду справи про правопорушення, пов`язані з міжнародними пасажирськими перевезеннями у представників ІНФОРМАЦІЯ_1 було підтвердження, що міжнародним перевізником, а саме «Акціонерним товариством «Українська залізниця»» не виконано обов`язок перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира паспортного документа, необхідного для в`їзду до держави прямування та здійснено перевезення пасажира через державний кордон України без паспортного документа, візи або інших документів, необхідних для в`їзду до держави прямування або транзиту.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на органи та посадових осіб Держприкордонслужби України серед іншого покладено обов`язок запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, а під час дії воєнного або надзвичайного стану - на блокпостах чи контрольних постах осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень митних органів щодо інформування митних органів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких митними органами було виявлено порушення митних правил; здійснення самостійно або у взаємодії з органами Національної поліції і органами Служби безпеки України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальними органами чи територіальними підрозділами в межах контрольованих прикордонних районів контролю за дотриманням іноземцями та особами без громадянства, а також біженцями, особами, які потребують додаткового захисту, та особами, яким надано притулок в Україні, установлених правил перебування на її території.

Згідно з ст. 221 Закону України «Про залізничний транспорт», під час перевезення у міжнародному залізничному сполученні пасажир зобов`язаний мати належним чином оформлені документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та пред`явити їх перевізникові на його вимогу, а перевізник при перевезенні пасажира у міжнародному залізничному сполученні зобов`язаний до початку такого перевезення перевірити наявність у пасажира паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника, або документ, що його замінює, та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред`явив необхідні документи.

За невиконання обов`язку перевірити перед початком перевезення пасажира у міжнародному залізничному сполученні наявність у нього паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника, або документа, що його замінює, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, перевізник несе відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» №2920-ІІІ від 10.01.2002 року, цей Закон відповідно до Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, Конвенції Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, а також визначає порядок застосування цієї відповідальності.

Згідно з ст.1 вказаного Закону, підприємства (їх об`єднання), установи, організації та фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення (далі - перевізники), за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира паспортного документа, візи або інших документів, необхідних для в`їзду до держави прямування або транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без таких документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу в розмірі сорока семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленому на 1 січня календарного року, за кожного такого пасажира, але не більше шестисот таких прожиткових мінімумів за одне перевезення, а за ненадання або надання недостовірних даних реєстрації пасажирів - у розмірі п`ятдесяти таких прожиткових мінімумів за кожне перевезення.

Перевізник звільняється від відповідальності, передбаченої цією статтею, якщо доведе, що документи, надані йому пасажиром перед початком міжнародного пасажирського перевезення, дали йому достатні підстави вважати, що пасажир мав документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, транзиту.

Згідно з п. 7.2 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 року №1196, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 04.04.2007 року за №310/13577 (далі Правил), посадка в поїзд осіб, здійснюється за такими документами, що посвідчують особу: паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичного паспорта України, службового паспорта України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідчення водія, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзного документа для виїзду за кордон особи, яку визнано біженцем, та особи, яка потребує додаткового захисту, довідки про звернення за захистом в Україні, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, картки мігранта, посвідчення біженця, проїзного документа біженця, паспортного документа іноземця та особи без громадянства.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено перелік документів, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

Враховуючи вищезгадані норми Законів перевізник був зобов`язаний, перед початком здійснення міжнародного пасажирського перевезення перевірити у пасажира ОСОБА_6 наявність паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника, або документ, що його замінює.

Позивачем не виконано такий обов`язок, оскільки е-паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 в особистому телефоні в додатку «Дія», виданий на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який останній пред`явив, не є паспортним документом, що посвідчує особу пред`явника та відповідно не надає право на виїзд з України, згідно вимог п. 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено перелік документів, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

Пунктом 2 постанови КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» визначено, що перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну : паспорт громадянина України для виїзду за кордон ; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Відповідач розглянув справу у спосіб, що передбачений законом. Зокрема повідомив позивача про розгляд справи, чим надав можливість останньому на звернення із клопотаннями, у тому числі і про відкладення розгляду справи для ознайомлення із протоколом та додатками до нього. Позивач таким правом не скористався та відповідно таких клопотань не подав.

Окрім цього згідно з п. 7.2 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 року №1196, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 04.04.2007 року за №310/13577 пунктом 7.3 Правил визначено, що пасажири без проїзних документів чи з недійсними проїзними документами, з прізвищем та іменем у проїзному документі, які не відповідають даним документа, що посвідчує особу (за винятком допущених описок не більше трьох знаків), без документів, що посвідчують особу, з ручною поклажею більше встановлених норм та з перевищенням розмірів, установлених для ручної поклажі, у вагон не допускаються.

У разі виявлення під час перевірки у поїзді пасажира без проїзного документа та документів, які посвідчують особу, а також документів, що підтверджують право на пільговий проїзд, пасажира з недійсним проїзним документом, з прізвищем та іменем (за винятком допущених описок не більше трьох знаків) у проїзному документі, які не відповідають даним документа, що посвідчує особу, він уважається безквитковим і повинен сплатити штраф та оплатити проїзд від станції посадки до станції призначення. У разі відмови від сплати штрафу та вартості проїзду пасажир повинен залишити поїзд на найближчій станції для подальшого оформлення вартості проїзду та протоколу про адміністративне правопорушення в установленому порядку із залученням представників правоохоронних органів.

Судом критично оцінюються доводи позивача про те, що ОСОБА_6 не був пасажиром поїзда, оскільки представником Акціонерного товариства «Українська залізниця» не надано суду жодних доказів (документів) щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_6 за безквитковий проїзд та жодних доказів вжиття перевізником заходів щодо залишення ним поїзда на найближчій станції чи притягнення його до відповідальності.

Досліджені у судовому засіданні докази, а саме: пояснення ОСОБА_6 , протокол №440205 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, постанова Мостиського районного суду Львівської області від 25.09.2023 року, яка набрала законної сили, свідчать про те, що в особи були відсутні документи, які необхідні для перетинання державного кордону України.

Представник відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, довів суду правомірність своїх дій.

Судом встановлено, що перевізником ПАТ Українська залізниця не виконано обов`язок перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, чим порушено вимоги ст.1 Закону України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень та ст.22-1 Закону України Про залізничний транспорт.

У відповідності до п.1,8 ч.1 ст. 247 КУпАП обставинами, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність складу адміністративного правопорушення, а також наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення.

Беручи до уваги усе вище зазначене, суд дійшов висновку, що постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.09.2024 року №2 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями та накладення на Публічне акціонерне товариство Українська залізниця штрафу у розмірі 126148,00 грн. суд дійшов висновку про правомірність винесення оскаржуваної постанови та відсутність підстав для її скасування.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 11, 13, 69-71, 128, 158-163, 167 КАС України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 09.10.2024 року.

Суддя І.І.Ціпивко