Справа № 440/4978/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 р. Справа № 440/4978/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 р. (ухвалене суддею Н.І. Слободянюк) по справі № 440/4978/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просила: визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Полтавській області, які полягають у відмові зарахувати до стажу служби в поліції ОСОБА_1 наявний на день переходу на службу в Національну поліцію України стаж роботи в органах Державно кримінально-виконавчої служби України з 23.09.2013 р. по 20.03.2023 р., що враховується для встановлення й виплати надбавки за стаж служби в поліції та при визначенні тривалості додаткової оплачуваної відпустки; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну на день переходу на службу в Національну поліцію України вислугу років з 23.09.2013 р. по 20.03.2023 р. в органах Державно кримінально-виконавчої служби України, що враховується для встановлення й виплати надбавки за стаж служби в поліції та при визначення тривалості додаткової оплачуваної відпустки.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 р. позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про Національну поліцію", Кодексу адміністративного судочинства України та на невідповідність висновків суду обставинам справи. Також апелянт зазначає, що Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України відсутня у ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», а тому не може бути зарахована при проведенні перерахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що, відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області «По особовому складу» № 232 о/с від 05.05.2023 р., відповідно до ч. 2 ст. 47, ст. 52, ч. 1 ст. 56 та п. 1 ч. 2 ст. 63 Закону України "Про Національну поліцію" прийнято на службу в поліцію за конкурсом та призначено ОСОБА_1 , новоприйняту, на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Полтавського районного управління поліції, встановивши відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. № 988 посадовий оклад 2400 грн. та згідно з наказом МВС України від 06.04.2016 р. № 260 надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 40 %, закріпивши спеціальний жетон з індивідуальним номером 0179342, присвоївши їй спеціальне звання молодшого складу поліції «рядовий поліції», з 05.05.2023 р.

Згідно із витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області "По особовому складу" № 291 о/с від 07.06.2023 р. згідно зі ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію" та, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 988-2015 оголошено стаж служби в поліції для виплати надбавки за стаж служби в поліції та визначення тривалості додаткової оплачуваної відпустки станом на 01.06.2023 р. рядовому поліції ОСОБА_1 (0179342), дільничному офіцеру поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Полтавського районного управління поліції - 00 років 00 місяців 26 днів.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Національної поліції в Полтавській області із заявою від 11.04.2024 р. (вх. № С-65 від 11.04.2024 р.), в якій просила повідомити чи враховується їй до безперервного стажу служби в поліції наявний на момент переходу на службу до органу Національної поліції стаж служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби з 23.09.2013 р. по 20.03.2023 р., а у разі незарахування зазначеного періоду до безперервного стажу служби в поліції просила здійснити таке зарахування з урахуванням обґрунтування, викладеного в її заяві.

Листом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області № С-159/115/12/02-2024 від 17.04.2024 р. ОСОБА_1 на її заяву повідомлено, що відповідно до вимог ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію" (стаж служби в поліції) до стажу служби в поліції зараховуються виключно служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, Внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду, час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих; дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР. Наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 07.06.2023 р. № 291 о/с відповідно до ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію" та постанови Кабінету Міністрів України № 988-2015 їй оголошено стаж служби в поліції для виплати надбавки за стаж служби в поліції та визначення тривалості додаткової. Так, згідно даного наказу її стаж служби в поліції станом на 01.06.2023 р. становить 00 років 00 місяців 26 днів. При цьому до стажу служби в поліції було зараховано період її служби в Національній пної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивачка не погодилася з вищезазначеною відмовою відповідача та звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки на позивачку, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України Про державну службу), під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України Про міліцію та відповідні норми Закону України Про Національну поліцію, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України Про Національну поліцію № 580-VIII від 02.07.2015 р. (в подальшому Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 59 Закону № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Закону № 580-VIII, стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Згідно із ч. 2 ст. 78 Закону № 580-VIII, до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР

Отже, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.01.2012 р., послужного списку, ОСОБА_1 (прізвище ОСОБА_2 змінено на ОСОБА_3 та, відповідно до свідоцтва про шлюб від 11.07.2017 р. серія НОМЕР_2 ), у період з 23.09.2013 р. по 20.03.2023 р. проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, вислуга позивачки на день звільнення становить 09 років 05 місяців 27 днів, а у пільговому обчисленні - 12 років 07 місяців 26 днів.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України № 1129-IV від 11.07.2003 р, до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Спеціальним законом, який визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження, є Закон України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 р. № 2713-IV (в подальшому - Закон № 2713-IV), що набрав чинності 20.07.2005 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону № 2713-IV (до змін від 10.11.2015 р. та від 06.12.2016 р.), на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 р. № 1774-VIII, ч. 5 ст. 23 Закону № 2713-IV викладено в наступній редакції: на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Із урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, суд вважає, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 р. № 3460-IV (в подальшому - Статут № 3460-IV).

Згідно із преамбулою зазначеного Статуту № 3460-IV, його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України, Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Таким чином, на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України Про державну службу), під час проходження ними служби в спірний період, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України Про міліцію та відповідні норми Закону України Про Національну поліцію, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Тобто всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань. Служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (Державної пенітенціарної служби) має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 20.10.2022 р. у справі № 160/11127/20 та від 01.08.2023 р. у справі № 240/30024/21.

Доводи апелянта, щодо застосування у спірних правовідносинах висновків, викладених в постанові Верховного Суду 31.03.2020 р. у справі № 520/2067/19, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки, відповідно до висновку щодо застосування норм матеріального права, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від № 755/10947/17 від 30.01.2019 р., суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006 р.; пу. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010 р.; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 р., п. 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Полтавської області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 р. по справі № 440/4978/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич