Справа № 752/2633/24
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 752/2633/24 Суддя (судді) першої інстанції: Кордюкова Ж.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Кузьмишиної О.М., Файдюка В.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., за участі представника відповідача Мельничук І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18 липня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И В :

26.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті, яким просить визнати протиправною та скасувати постанову серія АА №00016475 від 10.01.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн., закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за постановою серії АА №00016475 від 10.01.2024; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач не згоден з висновками відповідача щодо порушення ним допустимої ваги завантаженого транспортного засобу, оскільки відповідачем не з`ясовано повну інформацію про зафіксований напівпричіп, а саме не встановлено тип, марку, модель, гранично допустиме навантаження на строєні осі для напівпричепу-контейнеровозу, що є основною обставиною, яка свідчить про наявність або відсутність правопорушення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Зазначає, що в момент фіксації сідловий тягач Renault Magnum 480, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався з напівпричепом-контейнеровозом Fruehauf TX 34CW, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач.

Позивач не погоджується із зазначенням в оскаржуваній постанові, що відстань між вісями напівпричепу становить 3-4 1300 мм; 4-5 1300 мм, оскільки саме через це відповідачем взято максимально допустиме навантаження 21 т, хоча для напівпричепу-контейнеровоза Fruehauf TX 34CW, д.н.з. НОМЕР_2 , максимальне допустиме навантаження на строєні осі складає 24 тонни.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 18 липня 2024 р. позовні вимоги залишено без задоволення.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовано доводами аналогічними позовній заяві.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримано висновки суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на території України було введено воєнний стан, який на сьогоднішній день подовжено.

Відповідно до рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану опублікованих Радою Суддів України 02.03.2022 процесуальні строки за можливістю продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів з урахуванням зазначеного та запровадження на території України воєнного стану вважає за необхідне продовжити строк розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.01.2024 старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко О.В. була винесена постанова серії АА №00016475 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що 22.12.2023 о 13:57 год. за адресою М-05, км 36+303, Київська обл., автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень WIM-5, 5 у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб зважувальному комплексі, зафіксовано транспортний засіб Renault Magnum 480, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , як відповідальна особа, допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п. 22.5 Правил дорожнього руху, навантаження на строєні осі транспортного засобу на 8, 4 % (1. 764 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на строєні осі 21 тона та відстані між осями 1,3 м або менше. Фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу: 5 осей, спарені колеса 2 вісь; відстань між вісями 1-2 4130 мм, 2-3 5480 мм, 3-4 1300 мм, 4-5 13000 мм; навантаження на вісь 1 - 7800 кг, 2 - 10300 кг, 3 - 9050 кг, 4 - 8900 кг, 5 - 9150 кг, загальна маса - 45200 кг.

Адміністративне правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі на технічний засіб WIM-5, 5 свідоцтва про повірку №№23-21/000198; 23-21/000199, 23-21/000306, 23-21/000201 строком дії до 12.09.2024 року та свідоцтва про повірку №№35-02/1812, 35-02/1813,35-02/1814,35-02/1815 строком дії до 11.12.2024.

Згідно копій свідоцтв про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки та сертифікату перевірки, прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі № М-05 Київ - Одеса, км. 36+303, відповідає вимогам ДСТУ та технічному реманенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 №163.

Із фото транспортного засобу в момент учинення правопорушення, наданими відповідачем, вбачається рух транспортного засобу Renault Magnum 480, д.н.з. НОМЕР_1 , у зчепленні з транспортним засобом Fruehauf TX34CW, д.н.з. НОМЕР_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником транспортних засобів Renault Magnum 480, д.н.з. НОМЕР_1 , спеціалізованого/вантажного-спеціалізованого сідлового тягача-Е, та, спеціалізованого напівпричепу - н/пр контейнеровозу, вст. обладнання для перевез. контейнерів (одного типу 1А або одного/двох типу 1С), Fruehauf TX34CW, д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується відповідними свідоцтвами.

Відповідно до протоколу випробувань №1.01-0024-24 від 19.01.2024 ЛАБ ВЦ КТЗ ДП «ДЕРЖАВТОТРАНСНДІПРОЕКТ» відстань між першою та другою віссю становить 1315 мм; відстань між другою та третьою віссю становить 1310 мм.

Вказана постанова надсилалась на адресу позивача рекомендованим листом 11.01.2024 та отримана останнім 16.01.2024.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п. 1.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 року № 2862-IV встановлено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною четвертою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-ІІІ) встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

У розумінні Закону № 2344-ІІІ великоваговий транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження; великогабаритний транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри.

Відповідно до пункту 22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (далі - Правила дорожнього руху) маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Пунктом 22.5 ПДР України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують для типів транспортних засобів для автомобільних доріг державного значення: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом - 36т, двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом - 40т, трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - 40т, двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 42т, трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 44т, двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом - 40т.; навантаження на строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями 1,3м або менше -21т; понад 1,3 до 1,4м. - 24т.

Як слідує з протоколу випробувань №1.01-0024-24 від 19.01.2024 ЛАБ ВЦ КТЗ ДП «ДЕРЖАВТОТРАНСНДІПРОЕКТ» відстань між першою та другою віссю напівпричепу Fruehauf TX34CW, д.н.з. НОМЕР_3 , становить 1315 мм; відстань між другою та третьою віссю становить 1310 мм.

Суд першої інстанції даний протокол не прийняв до уваги, через те, що проведення виміру вказаного напівпричепу відбулось 19.01.2024 та не підтверджує, що така сама відстань між осями була в момент вчинення правопорушення - 22.12.2023, тому прийшов до висновку, що цей протокол не є належним доказом у підтвердження вказаних обставин.

Проте, колегія суддів не погоджується із таким висновком, враховуючи, що оскаржувану постанову Позивач отримав 16.01.24, а протокол випробувань - 19.01.24р, доказів будь якого втручання позивача в конструктивні деталі КТЗ стороною відповідача не надано.

Таким чином колегією суддів встановлено, що міжосьова відстань КТЗ, який вказаний в оскаржуваній постанові, становить більше 1.3 м.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Частиною 2 статті 132-1 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Згідно наданих стороною позивача доказів, відстань між осями транспортного засобу, вказаного в оскаржуваній постанові, становить більше 1.3 м, та можливість перевезення вантажу масою до 24 тон, тобто позивачем не перевищено допустимі норми ваги переміщуваного вантажу.

Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірності винесення спірної постанови з врахуванням встановленої міжосьової відстані, яка складає більше 1.3 м.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Крім того, згідно ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає, зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку проте, що позивач не спростував факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 132-1 КУпАП, внаслідок чого, колегія суддів вважає, що постанова від 10.01.2024 серії АА №00016475 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 8500 грн. у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведені норми закону та встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, про задоволення апеляційної скарги позивача.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції не правильно встановлені обставини справи та рішення прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого рішення суду підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подачу позовної заяви 484,50 грн та за подачу апеляційної скарги в розмірі 726,72 грн, що разом складає 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.), які слід стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 .

Разом з тим, позивачем було заявлено клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Так, згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16.

Як вбачається із заяви і доказів позивача, його витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції склали 5000 грн, а в Шостому апеляційному адміністративному суді склали 3000,00 грн.

На підтвердження розміру витрат Позивачем надано: копію Договору №18/01/24 про надання правової допомоги від 18.01.2024р.

Відповідно до п.1.1 Договору за цим Договором Виконавець зобов`язується надати комплексі юридичні послуги з питань, які стосуються підготовки і подачі позовних заяв та представництва інтересів Замовника в судах, що зокрема пов`язані із визнанням протиправними та скасування постанов Державної служби України з безпеки на транспорті та з будь-яких інших питань діяльності Замовника.

Так адвокатом Рябко С.О. Позивачу була надана правова допомога, факт надання якої, а також детальний опис наданих послуг, підтверджується Актами прийому-передачі наданих послуг №1 від 23.01.2024р. на загальну суму 5 000 грн та №2 від 02.08.2024р. на загальну суму 3 000 грн.

Проаналізувавши опис послуг, колегія суддів вважає заперечення відповідача необгрунтованими, оскільки перелік наданих адвокатом послуг відповідають основним критеріям визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обгрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заява позивача про розподіл витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення 5000 грн за послуги, надані в суді першої інстанції, та 3000 грн за послуги, надані в суді апеляційної інстанції, відповідають критерію розумності, такі витрати мають характер необхідних, є співрозмірні із виконаною роботою.

Також Верховний Суд у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі №826/841/17 зазначив, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування судових витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 5000 грн за послуги, надані в суді першої інстанції, та 3000 грн за послуги, надані в суді апеляційної інстанції, що разом складає 8000 (вісім тисяч) грн.

Керуючись статтями 243, 244, 250, 272, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18 липня 2024 р. - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18 липня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії АА №00016475 від 10.01.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн., справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за постановою серії АА №00016475 від 10.01.2024 - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті () судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:О.В. Карпушова
О.М. Кузьмишина
В.В. Файдюк