Справа № 200/6256/24
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року Справа№200/6256/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Крилової М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду, через підсистему ЄСІТС «Електронний Суд», надійшов позов адвоката Варбана О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:

- рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області від 23 серпня 2024 року №82 щодо відмови у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком визнати неправомірним та скасувати;

-зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути мою заяву про призначення пенсії за віком від 28 квітня 2021 року із зарахуванням до страхового стажу періоди роботи з 16 березня 1992 року по 02 листопада 1992 року, з 14 червня 1993 року по 03 грудня 1993 року, з 08 вересня 1994 року по 26 грудня 1994 року, з 17 січня 1995 року по 26 червня 1995 року, з 26 лютого 1996 року по 09 вересня 1996 року, з 22 листопада 1996 року по 15 грудня 1996 року, з 01 липня 2000 по 31 липня 2002 року, з 01 жовтня 2002 року по 29 грудня 2003 року та з 04 березня 2004 року по 31 січня 2005 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що 28 квітня 2021 року подав заяву до органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29 квітня 2021 року №82 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю загального страхового стажу.

Не погодившись із рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року по справі 200/2718/24 позовні вимоги задоволенні повністю. На виконання рішення суду відповідачем повторно розглянуто заяву про призначення пенсії та рішенням від 23 серпня 2024 року №82 позивачу повторно була відмовлено у призначенні пенсії.

Вважає рішення відповідача протиправним та таким що порушує його право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано копії та докази.

25 вересня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, зі змісту якого Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області просило відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування своєї позиції вказало, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.06.2024 по справі № 200/2718/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянуто заяву про призначення пенсії за віком від 28.04.2021, зараховано до страхового стажу періоди роботи з 07.12.1982 по 07.05.1983, з 18.06.1985 по 08.02.1988, з 06.08.1988 по 06.10.1988, з 21.11.1988 по 27.12.1988, з 30.05.1990 по 28.07.1990, з 11.02.2007 по 09.02.2008, з 15.02.2010 по 28.04.2010, з 17.05.2010 по 04.02.2011, з 21.02.2011 по 29.07.2011.

Згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивача становить 24 роки 0 місяців 9 днів.

За доданими документами до страхового стажу не враховано:

- періоди роботи з 16.03.1992 по 02.11.1992, з 14.06.1993 по 03.12.1993, з 08.09.1994 по 26.12.1994, з 17.01.1995 по 26.06.1995, з 26.02.1996 по 09.09.1996, з 22.11.1996 по 15.12.1996, в з 04.03.2004 по 31.01.2005, у зв`язку з припиненням участі росії в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992;

- періоди роботи з 01.07.2000 по 31.07.2002, з 01.10.2002 по 29.12.2003, у зв`язку з відсутністю відомостей про підтвердження роботи та сплати внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу (Форма ОК-5).

Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення № 82 від 23.08.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Костянтинівським МВ УМВС України в Донецькій області 5 листопада 1997 року.

28 квітня 2021 року позивач, через веб портал, звернулся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії

За принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.04.2021 року №82 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись із рішенням відповідача позивач звернувся до суду.

З програмного забезпечення «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.06.2024 року по справі №200/2718/24, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2024 року, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області від 29 квітня 2021 року №82.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 у про призначення пенсії за віком від 28 квітня 2021 року зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 07 грудня 1982 року по 07 травня 1983 року, з 18 червня 1985 року по 08 лютого 1988 року, з 06 серпня 1988 року по 06 жовтня 1988 року, з 21 листопада 1988 року по 27 грудня 1988 року та з 30 травня 1990 по 28 липня 1990 року, з 11 лютого 2007 по 09 лютого 2008 року, з 15 лютого 2010 року по 28 квітня 2010 року, з 17 травня 2010 року по 04 лютого 2011 року, з 21 лютого 2011 року по 29 липня 2011 року.

На виконання рішення суду від 20.06.2024 року по справі №200/2718/24 відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 від 28.04.2021 року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.08.2024 року №82 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.06.2024 по справі №200/2718/24 повторно розглянуто заяву про призначення пенсії за віком від 28.04.2021, зараховано до страхового стажу періоди роботи з 07.12.1982 по 07.05.1983, з 18.06.1985 по 08.02.1988, з 06.08.1988 по 06.10.1988, з 21.11.1988 по 27.12.1988, з 30.05.1990 по 28.07.1990, з 11.02.2007 по 09.02.2008, з 15.02.2010 по 28.04.2010, з 17.05.2010 по 04.02.2011, з 21.02.2011 по 29.07.2011.

Згідно наданих документів, рішення суду та даних персоніфікованого обліку страховий стаж заявника склав 24 роки 0 місяців 9 днів.

До страхового стажу зараховано наступні періоди роботи: з 01.09.1976 по 18.08.1979 (навчання), з 28.09.1979 по 17.04.1980, з 25.04.1980 по 19.06.1982 (військова служба), з 20.07.1982 по 11.11.1982, з 07.12.1982 по 07.05.1983, з 13.12.1983 по 10.05.1984, з 11.05.1984 по 24.08.1984, з 17.09.1984 по 05.06.1985, з 18.06.1985 по 08.02.1988, з 23.05.1988 по 30.06.1988, з 06.08.1988 по 06.10.1988, з 21.11.1988 по 27.12.1988, з 12.03.1989 по 26.04.1989, з 13.05.1989 по 07.06.1989, з 28.06.1989 по 19.08.1989, з 10.02.1990 по 25.04.1990, з 30.05.1990 по 28.07.1990, з 23.08.1990 по 25.04.1991, з 15.05.1991 по 25.07.1991, з 09.09.1991 по 25.12.1991, з 20.12.1996 по 30.06.2000, з 01.08.2002 по 30.09.2002, з 11.02.2007 по 09.02.2008, з 15.02.2010 по 28.04.2010, з 17.05.2010 по 04.02.2011, з 21.02.2011 по 29.07.2011, з 16.10.2012 по 22.04.2016, з 15.03.2019 по 11.12.2019, з 10.01.2020 по 18.05.2020 (безробіття), з 26.05.2020 по 31.03.2021.

Листом від 02.09.2024 року № 0500-0202-8/87658 відповідач надав відповідь на адвокатський запит від 28.08.2024 за №14372/8 та вказав, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.06.2024 по справі №200/2718/24, яке набуло законної сили 20.08.2024, Головне управління зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 28.04.2021 зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 07.12.1982 по 07.05.1983, з 18.06.1985 по 08.02.1988, з 06.08.1988 по 06.10.1988, з 21.11.1988 по 27.12.1988 та з 30.05.1990 по 28.07.1990, з 11.02.2007 по 09.02.2008, з 15.02.2010 по 28.04.2010, з 17.05.2010 по 04.02.2011, з 21.02.2011 по 29.07.2011. В серпні 2024 року Головним управлінням на виконання рішення суду повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 28.04.2021 про призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі-Закон №1058) та зараховані до страхового стажу періоди роботи 07.12.1982 по 07.05.1983, з 18.06.1985 по 08.02.1988, з 06.08.1988 по 06.10.1988, з 21.11.1988 по 27.12.1988 та з 30.05.1990 по 28.07.1990, з 11.02.2007 по 09.02.2008, з 15.02.2010 по 28.04.2010, з 17.05.2010 по 04.02.2011, з 21.02.2011 по 29.07.2011. Згідно із наданими до заяви від 28.04.2021 документами, рішення суду та даних персоніфікованого обліку страховий стаж ОСОБА_1 склав 24 роки 09 днів.

На звернення позивача від 27.03.2024 року № 8584/Б-0500-24 відповідач листом від 19.04.2024 року № 9830-8584/Б-02/8-0500/24 повідомив, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 07.12.1982 по 07.05.1983, з 18.06.1985 по 08.02.1988, з 06.08.1988 по 06.10.1988, з 21.11.1988 по 27.12.1988 та з 30.05.1990 по 28.07.1990 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 , які внесено з порушенням п. 2.4 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (мають місце виправлення в даних прийняття та звільнення з роботи). Періоди роботи в російській федерації не враховано з 04.03.2004 по 31.01.2005, з 12.02.2007 по 09.02.2008, з 25.02.2010 по 28.04.2010, з 17.05.2010 по 04.02.2011 та з 21.04.2011 по 29.07.2011 оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

На підставі частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058, починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як визначено частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом .

Згідно частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 44 Закону № 1058 встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.

Згідно з пунктами 1,2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 17 Постанови № 637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, страховий стаж встановлюється на підставі записів трудової книжки і, лише в разі її відсутності або відсутності записів в ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів.

У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 05.10.1979 року наявні наступні записи:

16.03.1992 року прийнятий ізолювальником 5 розряду на ділянці №2 (запис №40);

02.11.1992 року звільнений за власним бажанням (запис №41).

У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 14.06.1993 року наявні наступні записи:

14.06.1993 року прийнятий ізолювальником 5 розряду (запис №42);

03.12.1993 року звільнений за власним бажанням (запис №43);

08.09.1994 року прийнтий ізолювальником 4 розряду (запис №44);

26.12.1994 року звільнений за власним бажанням (запис №45);

17.01.1995 року прийнтий ізолювальником 4 розряду (запис №46);

26.06.1995 року звільнений за власним бажанням (запис №47);

26.02.1996 року прийнтий ізолювальником 4 розряду (запис №48);

09.09.1996 року звільнений за власним бажанням (запис №49);

22.11.1996 року прийнтий ізолювальником 4 розряду (запис №50);

15.12.1996 року звільнений за власним бажанням (запис №51);

20.12.1996 року прийнятий на посаду ізолювальника 5 розряду (запис №52);

29.12.2003 року звільнений за згодою сторін (запис №53).

04.03.2003 року прийнтий ізолювальником труб 5 розряду (запис №54);

31.01.2005 року звільнений за власним бажанням (запис №55).

Суд зазначає, що наведені відомості у трудовій книжці про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього на відповідних посадах в шкідливих умовах під землею в шахті.

Записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають, а відтак факт роботи позивача у спірні періоди підтверджується відповідними запасами, які були внесені відповідно до діючого законодавства.

Адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

Аналогічна правова позиція міститься у п. 75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18).

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що до страхового стажу позивача зараховано період наступні періоди роботи: з 01.09.1976 по 18.08.1979 (навчання), з 28.09.1979 по 17.04.1980, з 25.04.1980 по 19.06.1982 (військова служба), з 20.07.1982 по 11.11.1982, з 07.12.1982 по 07.05.1983, з 13.12.1983 по 10.05.1984, з 11.05.1984 по 24.08.1984, з 17.09.1984 по 05.06.1985, з 18.06.1985 по 08.02.1988, з 23.05.1988 по 30.06.1988, з 06.08.1988 по 06.10.1988, з 21.11.1988 по 27.12.1988, з 12.03.1989 по 26.04.1989, з 13.05.1989 по 07.06.1989, з 28.06.1989 по 19.08.1989, з 10.02.1990 по 25.04.1990, з 30.05.1990 по 28.07.1990, з 23.08.1990 по 25.04.1991, з 15.05.1991 по 25.07.1991, з 09.09.1991 по 25.12.1991, з 20.12.1996 по 30.06.2000, з 01.08.2002 по 30.09.2002, з 11.02.2007 по 09.02.2008, з 15.02.2010 по 28.04.2010, з 17.05.2010 по 04.02.2011, з 21.02.2011 по 29.07.2011, з 16.10.2012 по 22.04.2016, з 15.03.2019 по 11.12.2019, з 10.01.2020 по 18.05.2020 (безробіття), з 26.05.2020 по 31.03.2021.

Позивач у позовній заяві просить зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 16 березня 1992 року по 02 листопада 1992 року, з 14 червня 1993 року по 03 грудня 1993 року, з 08 вересня 1994 року по 26 грудня 1994 року, з 17 січня 1995 року по 26 червня 1995 року, з 26 лютого 1996 року по 09 вересня 1996 року, з 22 листопада 1996 року по 15 грудня 1996 року, з 01 липня 2000 по 31 липня 2002 року, з 01 жовтня 2002 року по 29 грудня 2003 року та з 04 березня 2004 року по 31 січня 2005 року.

З розрахунку стажу (форма РС-право), який надано відповідачем на вимогу суду, вбачається що період роботи з 16 березня 1992 року по 02 листопада 1992 року, з 14 червня 1993 року по 03 грудня 1993 року, з 08 вересня 1994 року по 26 грудня 1994 року, з 17 січня 1995 року по 26 червня 1995 року, з 26 лютого 1996 року по 09 вересня 1996 року, з 22 листопада 1996 року по 15 грудня 1996 року, з 01 липня 2000 по 31 липня 2002 року, з 01 жовтня 2002 року по 29 грудня 2003 року та з 04 березня 2004 року по 31 січня 2005 року не зараховано до страхового стажу.

Разом з цим, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що до страхового стажу не зараховано: періоди роботи в росії з 16.03.1992 по 02.11.1992, з 14.06.1993 по 03.12.1993, з 08.09.1994 по 26.12.1994, з 17.01.1995 по 26.06.1995, з 26.02.1996 по 09.09.1996, з 22.11.1996 по 15.12.1996, з 04.03.2004 по 31.01.2005, у зв`язку з припиненням участі росії в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992; періоди роботи з 01.07.2000 по 31.07.2002, з 01.10.2002 по 29.12.2003, у зв`язку з відсутністю відомостей про підтвердження роботи та сплати внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу (Форма ОК-5).

Щодо періодів роботи позивача з 16.03.1992 по 02.11.1992, з 14.06.1993 по 03.12.1993, з 08.09.1994 по 26.12.1994, з 17.01.1995 по 26.06.1995, з 26.02.1996 по 09.09.1996, з 22.11.1996 по 15.12.1996, з 04.03.2004 по 31.01.2005.

Згідно ч.2 ст.4 Закону № 1058, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

За ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

13.03.1992 між країнами СНД укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. У преамбулі зазначено, що Уряди держав учасниць уклали цю Угоду: «виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава - учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави - учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР з питань пенсійного забезпечення».

Згідно статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

За ст. 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

За абз. 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, згідно норм цих Угод, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» (надалі Постанова №1328) ухвалено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у місті Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що ця Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд враховує, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, осіб які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Згідно правової позиції Верховного Суду в постанові від 19.06.2018 року у справі №820/5348/17 розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Таким чином, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою, в тому числі щодо страхового стажу, отриманого громадянами до підписання Угоди.

Згідно ч. 1 статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

За ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання відповідача на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки таке припинення не стосується (не впливає) періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в час дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Спірні періоди з 16.03.1992 по 02.11.1992, з 14.06.1993 по 03.12.1993, з 08.09.1994 по 26.12.1994, з 17.01.1995 по 26.06.1995, з 26.02.1996 по 09.09.1996, з 22.11.1996 по 15.12.1996, з 04.03.2004 по 31.01.2005 виникли до набуття чинності вказаною Постановою і підтверджуються трудовою книжкою позивача, тому відсутні підстави для їх неврахування до страхового стажу позивача.

Отже, вказані періоди протиправно не враховані до страхового стажу позивача під час призначення пенсії.

Щодо періодів роботи з 01.07.2000 по 31.07.2002, з 01.10.2002 по 29.12.2003.

У відзиві на позовну заяву як підставу не зарахування до страхового стажу роботи з 01.07.2000 по 31.07.2002, з 01.10.2002 по 29.12.2003, відповідач посилається на відсутність сплати страхових внесків.

Суд зазначає, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно якої несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

У справах № 490/12392/16-а, № 638/5795/17, № 683/1814/16-а Верховним Судом зроблено висновки, що внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві. При цьому, Верховний Суд не досліджував питання чи нараховувались позивачам у цих справах, але не сплачувались страхувальниками страхові внески. Сплата страхувальником страхових внесків до Пенсійного фонду України є кінцевим етапом, якому передує нарахування страхового внеску. Зважаючи на те, що обов`язок щодо сплати страхового внеску так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника. Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 02 серпня 2022 року у справі № 560/4616/20, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 242/4793/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17, від 04 червня 2019 року у справі №235/900/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 242/1871/17 та № 423/3544/16-а, від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 04.09.2018 року у справі № 482/434/17, від 30 вересня 2019 року у справі №316/1392/16-а.

Отже, відповідачем протиправно не було зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.07.2000 по 31.07.2002, з 01.10.2002 по 29.12.2003.

Щодо обраного способу захисту.

Право на судовий захист гарантоване статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням наведеного, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком, суд дійшов висновку часткове задоволення позовних вимог шляхом:

визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області від 23 серпня 2024 року №82 щодо відмови у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком;

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 28 квітня 2021 року із зарахуванням до страхового стажу періоди роботи з 16 березня 1992 року по 02 листопада 1992 року, з 14 червня 1993 року по 03 грудня 1993 року, з 08 вересня 1994 року по 26 грудня 1994 року, з 17 січня 1995 року по 26 червня 1995 року, з 26 лютого 1996 року по 09 вересня 1996 року, з 22 листопада 1996 року по 15 грудня 1996 року, з 01 липня 2000 по 31 липня 2002 року, з 01 жовтня 2002 року по 29 грудня 2003 року та з 04 березня 2004 року по 31 січня 2005 року.

При прийнятті рішення суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 969,00 грн відповідно до квитанції № 4QBU-B19D-D7FE від 08.09.2024 року.

Судом встановлено, що позовна заява подана до суду через систему «Електронний Суд», а отже, відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що з відповідача треба стягнути належну суму судового збору у розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-14, 19-22, 72-78, 94, 132-143, 159-165, 241-247, 255, 295-297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області від 23 серпня 2024 року №82 щодо відмови у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл.Соборна, б. 3; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) про призначення пенсії за віком від 28 квітня 2021 року із зарахуванням до страхового стажу періоди роботи з 16 березня 1992 року по 02 листопада 1992 року, з 14 червня 1993 року по 03 грудня 1993 року, з 08 вересня 1994 року по 26 грудня 1994 року, з 17 січня 1995 року по 26 червня 1995 року, з 26 лютого 1996 року по 09 вересня 1996 року, з 22 листопада 1996 року по 15 грудня 1996 року, з 01 липня 2000 по 31 липня 2002 року, з 01 жовтня 2002 року по 29 грудня 2003 року та з 04 березня 2004 року по 31 січня 2005 року

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл.Соборна, б. 3; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя М.М. Крилова