Справа № 400/5300/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/5300/24
Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г.

Дата і місце ухвалення 19.06.2024р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому:

грошового забезпечення за період з 25.02.2022 року по 20.05.2023 року без урахування розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення без урахування розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення. військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2022 рік та 2023 рік без урахування розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення. військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у 2024 році без урахування розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення. військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

врахування під час складання довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, розміру грошового забезпечення без урахування розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, па відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, за період з 01.05.2022 року по 30.04.2024 року;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому:

за період з 25.02.2022 року по 20.05.2023 року грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

грошову допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2022 рік та 2023 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у 2024 році, виходячи з грошового забезпечення, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, які визнаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

виготовити та направити позивачу нову довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, па відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, за період з 01.05.2022 року по 30.04.2024 року.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.06.2024 року позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання до Миколаївського окружного адміністративного суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду у справі № 400/5300/24 в цій частині позовних вимог.

На виконання вимог зазначеної ухвали представник позивача адвокат Окольчишина І.М. подала до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків, в якій просила відкрити провадження за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Так у поданому клопотанні представник позивача посилалась на те, що 19.07.2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352, яким внесено зміни до законодавства про працю. При цьому, відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Представник позивача вказувала на те, що згідно довідок про розміри грошового забезпечення, відповідач повідомив позивача про суми, що були нараховані та виплачені, лише 09 травня 2024 року на другий день після звільнення позивача з військової служби, а до цього відповідач жодного разу не повідомляв позивача про нараховані суми грошового забезпечення, і позивач мав законне право розраховувати на те, що відповідач не порушує вимоги законодавства, і проводить всі нарахування та виплати без порушень.

Посилаючись на положення пункту 14 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, згідно з яким грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, представник позивача вказувала на те, що навіть, якщо відповідачем не в повному обсязі проводились нарахування грошового забезпечення та інших виплат, то у відповідача був час провести перерахунки та виплатити всі виплати при здійсненні остаточного розрахунку при звільненні позивача. З огляду на зазначене представник позивача вказувала на те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки за захистом своїх прав він звернувся до суду до завершення місячного строку з дня звільнення.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 року повернуто позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про:

1) визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 :

грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року без урахування розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року №704;

грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки, які були нараховані та виплачені у період з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року, виходячи з розміру грошового забезпечення без урахування розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення. військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року №704;

2) зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 :

за період з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022, Законом України від 03.11.2022 № 2710-IX Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року №704;

грошову допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки, яка була нарахована та виплачена у період з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 року № 1928-IX Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022 року, Законом України від 03.11.2022 року № 2710-IX Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року №704.

Підставою для повернення позовної заяви в цій частині став висновок суду про пропуск позивачем встановленого ст. 233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали норм процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у редакції, яка діяла до 19.07.2022 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Після набуття 19.07.2022 року чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352, яким внесено зміни до законодавства про працю, зокрема, до ст. 233 КЗпП України.

Апелянт зазначив, що відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні особа має право звернутись у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

На думку апелянта, щоб визначити, чи пропустив позивач строк звернення до суду необхідним є визначення моменту коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а саме, коли роботодавець (відповідач) повідомив його про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не звернув увагу, що відповідно до довідок про розміри грошового забезпечення, відповідач повідомив позивача про суми, що були нараховані та виплачені, лише 09 травня 2024 року на другий день після звільнення позивача з військової служби, а тому строк на звернення до суду позивачем не пропущений.

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.06.2024р. по справі №400/5300/24 про повернення позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог та направити справу для подовження її розгляду до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне:

Судом встановлено, що майстер-сержант ОСОБА_1 - технік відділення радіолокаційної розвідки командного пункту військової частини НОМЕР_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 25.02.2022 року по 08.05.2024 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07 травня 2024 року №23-РС ОСОБА_1 був звільнений у запас за підпунктом «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

З 08 травня 2024 року ОСОБА_1 виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.05.2024 року № 114.

Вважаючи, що відповідачем здійснювалось нарахування та виплата грошового забезпечення у розмірі меншому, ніж встановлено чинним законодавством, позивач 04.06.2024 року засобами підсистеми «Електронний суд» подав до Миколаївського окружного адміністративного позов про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити відповідні суми грошового забезпечення, які на його думку, були виплачені у меншому розмірі.

Надаючи оцінку питанню дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами про нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство належить застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Таким чином положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед нормами статті 122 КАС України, та саме норми КЗпП України мають бути застосовані до спірних правовідносин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX внесені зміни до норм КЗпП України.

Зокрема, частини перша та друга статті 233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Слід звернути увагу на те, що Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другій статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

З огляду на те, що вказаним Рішенням Суд надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції до змін, внесених у вказану статтю Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, відповідно до якої звернення до суду не обмежувалося будь-яким строком, однак після внесення вказаних змін, у справах про виплату працівнику всіх сум, що належать йому при звільненні, було встановлено тримісячний строк звернення до суду.

Отже, до 19 липня 2022 року Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22 та у постановах від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21 і від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22.

З матеріалів справи вбачається, що спірні виплати, про які йдеться мова у позові, та які позивач просить зобов`язати відповідача виплатити (зокрема, грошове забезпечення та грошова допомога про оздоровлення) є грошовим забезпеченням (заробітної плати) позивача.

Постановляючи ухвалу про повернення позовних вимог в частині вимог щодо грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року, суд першої інстанції посилався на те, що право на звернення до суду щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців відповідно до частини першою статті 233 КЗпП України (в чинній редакції згідно із Законом № 2352-ІХ) з 19.07.2022 року обмежене тримісячним строком; водночас вказаний строк не підлягає застосуванню до 30.06.2023 року, так як він продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року.

Суд вказав, що тримісячний строк звернення до суду щодо виплати грошового забезпечення за травень 2023 року спливає через три місяці з дня, коли позивач дізнався про порушення свого права (01.07.2023 року), тобто 01.10.2023 року.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині нарахування та виплати грошового забезпечення позивача за період з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року подані з порушенням тримісячного строку звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за положеннями ч. 2 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

В свою чергу, згідно ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Таким чином початок перебігу тримісячного строку звернення до суду, встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України, обраховується з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду із заявленими позовними вимогами, суд першої інстанції не врахував, що позивач був звільнений з військової служби 08.05.2024 року та отримав письмове повідомлення про суми грошового забезпечення 09.05.2024 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про розміри грошового забезпечення.

Адміністративний позов був поданий ОСОБА_1 до суду першої інстанції 04.06.2024 року, тобто в межах тримісячного строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем не був пропущений строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року без урахування розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року №704; грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки, які були нараховані та виплачені у період з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року, виходячи з розміру грошового забезпечення без урахування розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення. військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року №704; а також з позовними вимогами про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 : за період з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022, Законом України від 03.11.2022 № 2710-IX Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року №704; грошову допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки, яка була нарахована та виплачена у період з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 року № 1928-IX Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022 року, Законом України від 03.11.2022 року № 2710-IX Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року №704.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому вона підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді О.А. Шевчук А.Г. Федусик