Справа № 160/18753/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого суддіНіколайчук С.В.
за участі секретаря судового засіданняЕмріх Ю.П.
представника позивача представника відповідачів Пащенко В.І. Запорожська Д.Є.
12 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури, у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення № 1 Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) «Про неуспішне проходження прокурором атестації» від 29.04.2024, яке винесене відносно ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Сергія Біжка за № 1410к «Про звільнення» від 25.06.2024, яким ОСОБА_1 звільнили з посади прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури») з 26.06.2024;
- поновити ОСОБА_1 у Дніпропетровській обласній прокуратурі на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області з 27.06.2024;
Разом із позовною заявою позивач подав клопотання про поновлення йому пропуску строку звернення до суду, яке обґрунтоване тим, що зі змістом оскаржуваного рішення № 1 від 29.04.2024 позивач зміг ознайомились тільки у день його звільнення 26.06.2024 у приміщенні Дніпропетровської обласної прокуратури, у зв`язку з чим, позовна вимога щодо оскарження рішенні № 1 від 29.04.2024, яке винесене відносно ОСОБА_1 , пред`являється до суду у місячний строк з дня ознайомлення позивача з оскаржуваним рішенням. Це рішення йому не було вручено, як в день його винесення, так і не видане до моменту вручення наказу про звільнення 26.06.2024. Мотиви прийняття Комісією спірного Рішення № 1 від 29.04.2024 до 26.06.2024 позивачу були не відомі, оскільки на засіданні не пояснювались.
Ухвалою від 19 липня 2024 року суд визнав поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з вимогою щодо визнання протиправним та скасування рішення № 1 Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 29.04.2024 та поновив ОСОБА_1 строк звернення до суду з вимогою щодо визнання протиправним та скасування рішення № 1 Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 29.04.2024.
В обґрунтування заявлених позовних вимог у позовній заяві позивач зазначив, що оскаржувані рішення суб`єктів владних повноважень винесені не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Позивач вважає, що мотиви Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур у Рішенні № 1 від 29.04.2024 є надуманими та суперечливими, а висновки про невідповідність прокурора вимогам професійної етики та доброчесності свавільними та безпідставними оскільки рішення Комісії ґрунтується на припущенні про заниження вартості автомобіля при придбанні у 2017 році, у період придбання автомобіль BMW Х5, 2007 року випуску, а саме 29.06.2017, позивач не обіймав посади прокурора, не працював у органах прокуратури, а тому зазначений період його життя не міг бути предметом співбесіди, декларація позивача та обставини придбання майна - автомобіля BMW Х5, 2007 року випуску, були предметом спецперевірки, в тому числі при прийнятті його на роботу у 2019 році до органів прокуратури і не викликали будь-яких сумнівів щодо доброчесності особи. Крім того позивач наголосив, що попередження позивача про майбутнє звільнення в розумінні вимог закону не відбулось взагалі, оскільки попередження окремого працівника про майбутнє звільнення на підставі Закону № 113-ІХ, що є нормативним актом, не можливе, а індивідуальне попередження позивача, якого було звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», про майбутнє звільнення не видавалось, що свідчить про протиправність оскаржуваного наказу про звільнення.
Ухвалою від 19 липня 2024 року суд відкрив провадження в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 12.08.2024 об 11:30, 27.08.2024 об 11:20 та 12.09.2024 о 13:00.
06 серпня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив від Дніпропетровської обласної прокуратури відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та наголошує, що позивач особисто подав заяву з наміром пройти атестацію, а отже був обізнаний з наслідками непроходження ним атестації, крім того відповідач зазначає про неможливість поновлення ОСОБА_1 в Криворізькій місцевій прокуратурі №1 Дніпропетровської області в обхід процедури і порядку, визначених Законом №113-ІХ, Порядку №221, Порядку №233.
08 серпня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив від Офісу Генерального прокурора відповідно до змісту якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає рішення Комісії правомірним та обґрунтованим, посилається на факт подання ОСОБА_1 заяви з наміром пройти атестацію, а також дискреційність повноважень комісії щодо висновків про недотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності.
12 серпня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив Дніпропетровської обласної прокуратури, у якому зазначено, що позивач не заперечує факту подання ним заяви про намір пройти атестацію, проте Дніпропетровською обласною прокуратурою, в порушення висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 01.03.2023, було застосовано п. 6 «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX, та не вручено особистого попередження ОСОБА_1 про звільнення у зв`язку із ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури за п. 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Також позивачем зазначено, що у випадку скасування оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_1 підлягає поновленню саме на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області з 27.06.2024, що узгоджується зі змістом абзацу 3 пункту 17, а також підпункту 3 пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX.
19 серпня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив Офісу Генерального прокурора у якій позивач наголосив, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації повинне бути обґрунтованим та вмотивованим, як необхідна умова його відповідності критеріям, визначеним статтею 2 КАС України, а також, що рішення кадрової комісії можуть піддаватися судовому контролю, що аж ніяк не заперечує й не протирічить дискреційним повноваженням цього органу під час атестування прокурорів й ухвалення за наслідками цієї процедури відповідних рішень.
19 серпня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява від представника позивача про виклик свідка ОСОБА_2 .
Ухвалою від 27 серпня 2024 року суд задоволив клопотання представника позивача про виклик свідка.
В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі з посиланням на обставини, які викладені у позовній заяві та відповідях на відзиви.
В судовому засіданні представник відповідачів Дніпропетровської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора проти задоволення позовних вимог заперечувала з посилання на доводи, які викладі у відзивах.
Представник Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 у період з 19.01.2006 по 08.04.2009 обіймав посаду помічника прокурора Жовтневого району м. Кривого Рогу, з 09.04.2009 по 22.02.2010 обіймав посаду помічника прокурора м. Кривого Рогу, з 23.02.2010 по 07.06.2012 обіймав посаду помічника прокурора Тернівського району м. Кривого Рогу, з 08.06.2012 по 02.01.2013 обіймав посаду прокурора прокуратури Тернівського району м.Кривого Рогу, з 03.01.2013 по 14.12.2015 обіймав посаду старшого прокурора прокуратури Тернівського району м. Кривого Рогу, з 26.06.2019 по 03.03.2020 обіймав посаду прокурора місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області (на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника), з 04.03.2020 по 26.06.2024 прокурора місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області. При цьому ОСОБА_1 з 01.10.2020 по 15.02.2024 проходив військову службу та є учасником бойових дій, що підтверджує військовий квиток НОМЕР_2 та посвідчення № НОМЕР_3 від 21.05.2021, видане Управлінням персоналу головного штабу адміністрації Державної спеціальної служби транспорту.
ОСОБА_1 було подано заяву у встановлений строк і за визначеною формою про переведення на посаду прокурора в місцевій прокуратурі та про намір пройти атестацію, у зв`язку з чим його допущено до проходження атестації, даний факт визнається сторонами, та в силу вимог ч. 1 ст. 78 КАС України не підлягає доказуванню.
За результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, від 21.08.2023, ОСОБА_1 набрав 77 балів та був допущений до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
За результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки від 12.09.2023 ОСОБА_1 набрав 128 балів та був допущений до співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.
Рішенням № 1 Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 29.04.2024, яке вручено позивачу тільки 26.06.2024 (у день звільнення), Комісія «з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_1 вимогам професійної етики та доброчесності прокурора».

Дніпропетровською обласною прокуратурою 26.06.2024 було вручено ОСОБА_1 копію наказу керівника обласної прокуратури Сергія Біжка за № 1410к від 25.06.2024 «Про звільнення», яким наказано «Звільнити ОСОБА_3 з посади прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури») з 26 червня 2024 року».

Не погоджуєчись з такими рішенням відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді визначені статтею 51 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII 14 жовтня 2014 року (надалі-Закону України № 1697-VII).

У абзаці четвертому пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (щодо гарантій незалежності прокурора) визначено, що забезпечення державою належних гарантій від незаконного звільнення прокурора, діяльність якого пов`язана з функціонуванням системи правосуддя, є не лише елементом статусу прокурора, а й однією з передумов реалізації конституційного права на судовий захист. Відтак звільнення будь-якого прокурора можливе лише у порядку та на підставах, визначених законом, норми якого мають відповідати вимогам верховенства права (правовладдя), має бути спрямоване на досягнення правомірної (легітимної) мети, а застосовані при звільненні засоби мають бути домірними (пропорційними).

Підпункт 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX установлює, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Отже, проведення атестації прокурорів було визначено на законодавчому рівні як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась зокрема усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи у оскаржуваному наказі керівника Дніпропетровської обласної прокуратури № 1410к від 25.06.2024 правовою підставою звільнення позивача визначено саме підпункт 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», що в свою чергу відповідає вимогам верховенства права (правовладдя) та спрямоване на досягнення правомірної (легітимної) мети, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX передбачено додаткові підстави для звільнення прокурора.

В свою чергу юридично значущою підставою для звільнення позивача з публічної служби стало оскаржуване рішення № 1 Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) «Про неуспішне проходження прокурором атестації» від 29.04.2024.

У аспекті спірних правовідносин необхідно виходити з того, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації є законодавчо визначеною підставою для звільнення прокурора з посади, тобто спричиняє для особи негативні юридичні наслідки у вигляді її звільнення з публічної служби.

З цього слідує, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації може бути предметом оцінки судом адміністративної юрисдикції, зокрема, на відповідність його обґрунтованості та вмотивованості, тобто дотриманню пункту 12 Порядку № 233. Аналогічних правових висновків притримується Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 07.02.2023 у справі № 380/8025/20.

Спірні правовідносини між сторонами склалися з приводу рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди та звільнення з посади в органах прокуратури на підставі такого рішення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела прав.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII Конституцію України доповнено статтею 131-1, яка вказує зокрема на те, що за новим українським конституційним правопорядком прокуратуру як інститут, що виконує функцію кримінального переслідування, структурно вмонтовано в загальну систему правосуддя.

Отже, Конституція України віднесла прокурорів у розділ правосуддя, змінила характер їх діяльності з загального нагляду на основну функцію кримінального обвинувачення та запровадила нові принципи в проведенні оцінювання як суддів, так і прокурорів.

У зв`язку із імплементацією цих змін у національний правопорядок 19.09.2019 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ від 19 вересня 2019 року, у пункті 1 пояснювальної записки до проєкту якого наголошено, що після ухвалення Закону №1697-VII в органах прокуратури не відбулося повноцінного кадрового перезавантаження з метою очищення лав прокурорів від осіб, які не відповідають вимогам доброчесності і професійності, що впливало на належність рівня виконання прокурорами своїх повноважень, а також рівня підтримки діяльності прокуратури суспільством. Цей Закон спрямований не стільки на зміну форми чи змісту діяльності прокуратури, скільки на проведення оцінки діючих прокурорів критеріям професійної компетенції, доброчесності та професійної етики.

Проведення атестації прокурорів було визначено на законодавчому рівні як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась зокрема усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

За змістом цього Закону реформування прокуратури є цілеспрямованим комплексом процедур і заходів, передбачених чинним законодавством, спрямованих на трансформацію цінностей, принципів, завдань і функцій прокуратури, а також стандартів і організаційно-правових засад її діяльності. Мета цієї реформи - сформувати в Україні ефективну прокуратуру, яка б користувалася повагою та довірою суспільства та сформувати високопрофесійний і доброчесний корпус прокурорів.

Реалізація кадрового перезавантаження за цим Законом відбувається у формі атестації діючих прокурорів на відповідність критеріям професійної компетенції, доброчесності та професійної етики. Встановлена цим Законом атестація не має систематичного характеру, відбувається одноразово за окремим законом, є винятковою.

Положення Закону № 113-ІХ щодо процедури переведення діючих прокурорів у разі успішного проходження ними атестації у порядку цього Закону, а також щодо процедури добору на вакантні посади, яка не є складовою процедури призначення на посаду прокурора у розумінні Закону № 1697-VII (норми щодо якої зупинені відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Закону №113-ІХ) а є самостійною та тимчасовою процедурою, передбаченою пунктами 20 та 22 розділу ІІ Закону № 113-ІХ, носять тимчасовий характер (до 01.09.2021).

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором (пункт 9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ).

Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо перевірки дискреції кадрової комісії під час проведення співбесіди на третьому етапі атестації прокурорів, процедура проведення якого визначена пунктом 9 розділу IV Порядку №221, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 640/1083/20, від 22.09.2022 у справі № 200/7541/20-а, від 29.09.2022 у справі № 260/3026/20, від 20.10.2022 у справах № 140/17496/20 та 640/18156/20, від 06.10.2022 у справі № 640/777/20), від 24.10.2022 у справі № 640/1358/20, від 03.11.2022 у справі № 640/1088/20, від 08.11.2022 у справі № 640/1559/20, від 10.11.2022 у справі № 280/7188/20.

Відповідно до пунктів 7, 9, 11, 12, 15, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ та пункту 9 розділу IV Порядку № 221 в аспекті дискреційних повноважень кадрових комісій (в рамках атестації прокурорів) і меж судового контролю у справах про оскарження рішень останніх за наслідками третього етапу атестації (співбесіди), за результатами якої приймається рішення кадрової комісії про успішне або неуспішне проходження прокурором атестації. У разі неуспішного проходження атестації прокурором, таке рішення є безальтернативною підставою для прийняття наказу про звільнення прокурора з посади, яке має ознаки рішення суб`єкта владних повноважень, з огляду на що має відповідати вимогам частини другої статті 2 КАС України. Тому рішення цього органу [кадрової комісії] можуть піддаватися судовому контролю, що аж ніяк не заперечує й не протирічить його дискреційним повноваженням під час атестування прокурорів й ухвалення за наслідками цієї процедури відповідних рішень.

Суд під час перевірки рішення кадрової комісії, не втручаючись у дискреційні повноваження вказаної комісії та керуючись завданнями адміністративного судочинства, передбаченими статтею 2 КАС України, досліджує пояснення позивача та надані ним докази на підтвердження таких пояснень щодо розбіжностей встановлених цією комісією під час проведення співбесіди та з`ясовує, чи дійсно вони спростовують висновки комісії, які стали підставою для прийняття спірного рішення.

Як встановлено судом, позивач пройшов перші два етапи атестації та був допущений до співбесіди.

Порядок проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора врегульовано розділом ІV Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 03.10.2019 № 221 (далі - Порядок № 221).

Згідно із пунктом 5 розділу І Порядку № 221 предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Пунктом 9 розділу IV Порядку № 221 визначено, що для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:

1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;

2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;

3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;

4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Вказана інформація необхідна для цілей атестації прокурора може бути покладена в основу матеріалів атестаційної справи відповідно до Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 17.10.2019 № 233 (далі - Порядок № 233).

Згідно з пунктом 10 розділу ІV Порядку № 221 фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.

Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів) (пункт 11 розділу ІV Порядку №221).

Відповідно до пункту 12 розділу ІV Порядку № 221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання. Співбесіда проходить у формі засідання комісії (пункт 13 розділу ІV Порядку № 221).

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання (пункт 15 розділу ІV Порядку № 221).

Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

Пунктом 12 Порядку № 233 передбачено, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

З огляду на наведені правові норми рішення кадрової комісії, ухвалене за результатами атестації, зокрема її третього етапу, має містити обґрунтований висновок про те, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики або доброчесності) та на підставі яких фактів, прокурор не відповідає займаній посаді та, відповідно, підлягає звільненню.

У цій справі судом встановлено, що за результатами співбесіди Кадровою комісією ухвалене рішення про неуспішне проходження позивачем атестації. Змістовний аналіз оскаржуваного рішення кадрової комісії свідчить про те, що причинами для його прийняття стали висновки комісії про невідповідність прокурора вимогам професійної етики та доброчесності.

Приймаючи рішення про неуспішне проходження прокурором атестації за критерієм невідповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності Кадрова комісія виходила з того, що при придбанні 29.06.2017 позивач вказав занижену його вартість, а при відчуженні 24.06.2022 завищену вартість автомобіля.

Щодо висновків Кадрової комісії в оскаржуваному рішенні про наявність обґрунтованих сумнівів щодо відповідності прокурора вимогам доброчесності суд зауважує таке.

Обґрунтування вмотивованості прийнятого рішення лише дискреційністю повноважень та виключною компетенцією кадрової комісії не може вважатися достатнім, оскільки рішення, наслідком якого є звільнення прокурора з посади, повинно бути, насамперед, об`єктивним та має повною мірою висвітлювати інформацію (давати відповіді на питання) щодо професійної компетентності прокурора, а також щодо відповідності прокурора критеріям професійної етики та доброчесності.

Процес та результат атестації повинні бути зрозумілими як безпосереднім учасникам цих відносин зокрема прокурору, так і суспільству загалом, адже коли йдеться про необхідність сформувати професійний прокурорський корпус, якому довіряло б суспільство, то обґрунтованість/умотивованість та зрозумілість рішення щодо відповідності прокурора вимогам професійності та доброчесності є необхідною для цього умовою та гарантією. Лише у разі наведення кадровою комісією обґрунтованих мотивів можливо перевірити правомірність процедури атестації та ухваленого рішення (як форми зовнішнього вираження дискреційних повноважень державного органу). Саме у такий спосіб може забезпечуватися належний публічний та судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

З огляду на наведені правові норми, а також міжнародні стандарти, рішення кадрової комісії, ухвалене за результатами атестації, зокрема її третього етапу, має містити обґрунтований висновок про те, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики або доброчесності) та на підставі яких доведених фактів, прокурор не відповідає займаній посаді та, відповідно, підлягає звільненню. Аналогічний висновок сформований Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.10.2021 у справі № 640/154/20.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 3 Закону України «Про прокуратуру» діяльність прокуратури ґрунтується зокрема на засадах неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

Кодексом професійної етики та поведінки прокурорів передбачено, що прокурор повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність (стаття 11); при виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури (стаття 16); прокурор має суворо дотримуватися обмежень, передбачених антикорупційним законодавство, не допускати будь-яких проявів, які можуть створити враження корупційних (стаття 19).

Відповідно до пункту 39 Бордоської декларації «Судді та прокурори в демократичному суспільстві» прокурорами мають бути особи з високими моральними якостями; через характер повноважень, на виконання яких вони свідомо погодились, прокурори є постійно відкриті для публічної критики; будучи головними суб`єктами здійснення правосуддя, вони мають повсякчасно підтримувати честь і гідність своєї професії.

Критерій доброчесності є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль прокуратура відіграє у становленні правової держави, особливо з урахуванням зміни її статусу у результаті вищевказаних конституційних змін. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу прокурорів, запорукою формування довіри народу до прокурорів та органів прокуратури в цілому.

Доброчесність - це необхідна морально-етична складова діяльності прокурорів, які віднесені до української системи правосуддя, яка, серед іншого, визначає межу і спосіб його поведінки, що базується на принципах чесності у способі власного життя та виконанні своїх професійних обов`язків.

Авторитет та довіра до органів прокуратури формуються залежно від персонального складу осіб, які обіймають посади прокурорів та формують корпус органів прокуратури.

Легітимна мета вимірювання доброчесності полягає в здобутті доказів умисного порушення норм прокурорської етики чи свідомого нехтування стандартами поведінки, які забезпечують суспільну довіру до органів прокуратури як складової органів правосуддя, а також допущення поведінки, що підриває авторитет правосуддя.

Чинне законодавство не містить визначення поняття «доброчесність», яке використовується у процедурі атестації прокурорів.

Водночас відсутність у законі визначення цього терміну не звільняє суб`єктів правовідносин використовувати його в процесі правозастосування та під впливом як змісту (суті) зовнішніх поведінкових факторів, так і через їхнє зіставлення з якостями, чеснотами чи властивостями, під якими в моральному, етичному, соціально-правовому, світоглядному та іншому сенсах розуміється (сприймається) поняття доброчесність, пояснити і мотивувати за якими ознаками той чи інший прокурор не може бути віднесений до доброчесних.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 03.11.2022 у справі № 600/1450/20-а.

Одним із критеріїв процедури перевірки дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності (підпункт 3 пункту 9 розділу ІV Порядку № 221) є відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції. Аналогічний висновок сформований Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.06.2024 у справі № 260/1134/23.

Мотиви спірного рішення в частині невідповідності прокурора вимогам доброчесності фактично зводяться до висновків комісії не про наявність обґрунтованих сумнівів у членів комісії в частині підтвердження законності джерел походження грошових коштів, достатніх для придбання 29.06.2017 позивачем автомобіля BMW Х5, 2007 року випуску, а припущення щодо визначення у договорі заниженої вартості майна.

Завданням кадрової комісії є не доведення того, що прокурор порушив закон, а визначення наявності обґрунтованих сумнівів щодо його відповідності вимогам професійної етики і доброчесності прокурора.

Вказані обґрунтовані сумніви можуть виникати у тих випадках, коли наявні підстави вважати, що дії (бездіяльність) прокурора свідчать про його невідповідність критеріям навіть за відсутності з приводу таких дій (бездіяльності) офіційного рішення уповноважених посадових осіб чи органів державної влади (або у випадку прийняття рішення на користь прокурора, якщо є сумніви щодо об`єктивності такого рішення).

Судом встановлено, що на запитання членів комісії, які надсилалися заздалегідь позивачу, щодо вартості придбаного ним транспортного засобу у 2017 році позивач надіслав комісії свої пояснення та на підтвердження джерела походження коштів надав наявні у нього документи, які не вмкликають обгрунтованих сумнівів.

Водночас, ані рішення комісії, ані протокол її засідання не містять належних мотивів не прийняття до уваги цих пояснень прокурора.

Зі змісту оскаржуваного рішення комісії слідує, що ОСОБА_1 надав комісії копію договору купівлі-продажу № 1243/2017/517921 від 29.06.2017, в якому зазначено, що він є покупцем автомобіля BMW Х5, 2007 року випуску, ціна якого за домовленістю сторін складає 49 000 гривень.

Суд, досліджую професійну діяльність позивача, яка пов`язана із проходженням ним публічної служби, встановив, що на момент придбання ним автомобіля BMW Х5, 2007 року випуску, тобто станом на 29.06.2017, він не обіймав посаду прокурора, тобто купівля спірного майна мала місце, коли позивач не перебував на публічній службі, вказане підтверджується матеріалами справи.

Тогочасне законодавство не містило вимог щодо обов`язковості зберігання документів на підтвердження вартості спірного майна, що створило для позивача об`єктивне обмеження у можливості надати у 2024 році точні дані щодо оцінки транспортного засобу за договором, який укладався у 2017 році.

Допитаний судом свідок пояснив, що на момент придбання у 2017 році позивачем автомобіля BMW Х5, 2007 року випуску, він був у несправному стані, не мав двигуна, не міг самостійно пересуватись, мав дефекти кузову, що і викликало його невисоку вартість, оскільки його продавали під розбір на деталі, проте позивач вирішив його відремонтувати. За яку ціну вартості автомобіля сторгувались покупець з продавцем свідок не знає, бо лише допоміг позивачу знайти авто.

Суд не встановив, що у Комісії були наявні обґрунтовані дані, завдяки яким можна поставити під сумнів те, що в дійсності ринкова ціна придбаного позивачем автомобіля складає більшу суму, ніж та, що вказана ним та продавцем автомобіля у договір купівлі-продажу № 1243/2017/517921 від 29.06.2017, що свідчить про характер припущень, які використані у оскаржуваному рішення, а це в свою чергу є недопустимим.

Комісією залишено без уваги той факт, що здійснивши ремонт спірного автомобіля, позивач, який мав на той час статус учасника бойових дій та продовжував нести військову службу, продав автомобіль 24.06.2022 вже під час оголошеного у країні військового стану.

Крім того суд вважає необґрунтованими та суперечливими висновки Комісії, яка стверджує в оскаржуваному рішенні, що продаж автомобіля BMW Х5, 2007 року випуску, у червні 2022 року за 175 000,00 грн. (орієнтовно 6000 доларів США за курсом Національного банку України станом на червень 2022 року) є завищеною ціною, в той час, як придбання у червні 2017 року автомобіля у несправному стані за 49 000,00 грн. заниженою.

Додатково суд врахував, що ОСОБА_1 проходив таємну перевірку доброчесності прокурора, яка проводилася компетентним органом, а саме Національним агентством з питань запобігання корупції, в тому числі на запит прокуратури Дніпропетровської області від 28.05.2019 № 11-1051/вих19 про проведення перевірки відомостей щодо особи, яка претендує на зайняття посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком. На момент проведення цієї перевірки позивача при прийнятті на роботу у червні 2019 року на посаду прокурора місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області, обставини придбання ним автомобіля BMW Х5, 2007 року випуску, вже існували, підлягали перевірці та не могли не бути відомі роботодавцю при прийнятті ОСОБА_1 на публічну службу.

З огляду на викладене суд вважає, що наведені у спірному рішенні Кадрової комісії висновки про невідповідність прокурора вимогам професійної етики та доброчесності є необґрунтованими, суб`єктивними і такими, що зроблені винятково на підставі припущень та за відсутності будь-яких належних доказів, які б окремо або в сукупності свідчили про невідповідність ОСОБА_1 законодавчо визначеним критеріям для зайняття посади прокурора, перевірка на наявність яких здійснюється в межах атестації прокурорів, що є достатнім та самостійним підґрунтям для визнання такого рішення протиправним і скасування.

У підсумку суд констатує, що за результатами проходження позивачем атестації прокурорів, передбаченої Законом №113-ІХ, Чотирнадцята кадрова комісія обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) ухвалила рішення № 1 від 29.04.2024, яке не відповідає критеріям обґрунтованості та законності, що, у свою чергу, зумовило видання Дніпропетровською обласною прокуратурою протиправного наказу № 1410к від 25.06.2024 про звільнення позивача з посади та з органів прокуратури. Зважаючи на це ОСОБА_1 , у відповідності до положень статті 235 КЗпП України, підлягає поновленню на посаді, з якої його було незаконного звільнено, з одночасним стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Скасування наказу про звільнення працівника із займаної посади відповідно до вимог частини першої статті 235 КЗпП України, є підставою для його поновлення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Питання щодо поновлення працівника саме на попередній роботі, а не у новоствореному органі неодноразово розглядались Верховним Судом (постанови від 20.01.2021 у справах № 640/18679/18, 804/958/16, від 23.12.2020 у справі № 813/7911/14, від 09.12.2020 у справі №826/18134/14, від 19.11.2020 у справі № 826/14554/18, від 07.07.2020 у справі № 811/952/15, від 19.05.2020 у справі № 9901/226/19, від 15.04.2020 у справі № 826/5596/17, від 22.10.2019 у справі № 816/584/17, від 12.09.2019 у справі № 821/3736/15-а, від 09.10.2019 у справі № П/811/1672/15, від 22.05.2018 року у справі № П/9901/101/18 (Велика Палата Верховного Суду) тощо).

Відповідно до абзацу 3 пункту 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX, повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів, крім випадків її проходження прокурорами та слідчими органів прокуратури, зазначеними в підпункті 3 пункту 7 цього розділу, забороняється.

Згідно із підпунктом 3 пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX, положення щодо проходження атестації, передбаченої цим розділом, поширюються на прокурорів та слідчих органів прокуратури, які звільнені з органів прокуратури у зв`язку з настанням підстав, передбачених підпунктами 1 і 2 пункту 19 цього розділу, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до п. 2 якого, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Судом встановлено відповідно до довідки Дніпропетровської обласної прокуратури за вих. № 21-110вих24 від 29.07.2024, що середньомісячний розмір заробітної плати ОСОБА_1 становить 40146,75 грн., а середньоденна заробітна плата 1784,30 грн.

З огляду на викладене розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача за період з 27.06.2024 і по день винесення рішення суду, тобто по 01.10.2024, складає 121 332,40 грн. (68 робочих дні * 1784,30 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві правовим приписам.

Конституційний суд України у своїх рішенням неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуація та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 174-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010).

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі «Волохи проти України» від 02.11.2006, рішення у справі «Malone v. United Kindom» від 02.08.1984).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказів, які б спростували доводи позивача в частині протиправності рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 381 від 13.09.2021 та Наказу керівника Дніпропетровської обласної прокуратури № 3307к від 19.10.2021, відповідачі суду не надали. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у даній частині є такими, що підлягають задоволенню.

Нормами ч. 2 ст. 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі викладеного та з огляду на те, що суб`єкти владних повноважень діяли не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки за пред`явлення вимог в частині протиправності рішення комісії, наказу про звільнення, а також поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач звільнений від сплати судового збору, суд приходить до висновку, що судовий збір додатковому стягненню чи компенсації зі сторін не підлягає.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідача-1: Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, ), відповідача-2: Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, ), відповідача-3: Дніпропетровської обласної прокуратури (пр. Д. Яворницького, 38, м. Дніпро, 49005, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 1 Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) «Про неуспішне проходження прокурором атестації» від 29.04.2024, яке винесене відносно ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Сергія Біжка за № 1410к «Про звільнення» від 25.06.2024, яким ОСОБА_1 звільнили з посади прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури») з 26.06.2024.

Поновити ОСОБА_1 у Дніпропетровській обласній прокуратурі на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області з 27.06.2024.

Стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 27.06.2024 по день винесення рішення у розмірі 121 332,40 грн.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 у Дніпропетровській обласній прокуратурі на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області з 27.06.2024.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури () на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу служби у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 40146, 75 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 10 жовтня 2024 року.

Суддя С.В. Ніколайчук