Справа № 420/23545/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» (вул. Бугаївська 21/49, офіс 31, м.Одеса, 65005) до Львівської митниці (вул. Костюшка,1, м. Львів, 79000) про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» (далі ТОВ «АТАМАН І К») до Львівської митниці, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення від 23.07.2024 №UA209000/2024/900606/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2024/002312 від 23.07.2024 року.

Представник позивача зазначив, що ТОВ «ОТОМАН» (далі декларант), діючи в інтересах ТОВ «АТАМАН І К», звернувся до відповідача з МД №24UA26U3 від 23.07.2024 року у зв`язку із імпортуванням та ввезенням на територію України товару нектарин та персик свіжий, країна виробництва Греція, постачальник юридична особа FRUTOPOLIS S. A., країна резидентства постачальника Республіка Греція, із зазначенням митної вартості товару за ціною договору.

Відповідачем направлено повідомлення про надання додаткових документів, оскільки вважав не підтвердженим митну вартість товару за ціною договору.

Декларантом надіслано лист №23/07-24-1 від 23.07.2024 та додаткові документи, проте митне оформлення товару за митною вартістю товару за ціною договору не відбулось, а прийнято 23.07.2024 року рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900606/2 та картку відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/002312.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару зазначено, що: 1) замовлення до митного оформлення не надавалось, що позбавляє можливості у повніи? мірі перевірити числові значення вартості товару, що містяться у поданих документах, а також чи відповідає виставлении? інвои?с замовленню; 2) до митного оформлення декларантом надании? документ під кодом інвои?су (0380) №INVT 42 від 20.07.2024, який підписании? лише зі сторони постачальника (продавця), що не відповідає вимогам п.11.2 контракту. Такии? інвои?с, є невід`ємною частиною контракту (п.1.2), а відтак і додатком до даного контракту, однак такии? підписании? лише стороною постачальника, та як наслідок, такии?? документ не може підтверджувати відомості про числові значення складових митноі? вартості. А за відсутності, замовлення відсутня можливість перевірити інформацію, у тому числі, умови поставки, форму оплати, та вартість товару, що вказується в інвои?сі.

Відповідачем було поставлено вимогу декларанту про надання протягом 10 календарних днів додаткових документів. Після отримання документів в рішенні додатково зазначено, що декларантом надіслано: калькуляційний лист, прайс-лист, висновок експерта, копію експортної декларації. Інших документів згідно вимоги не надано. Надіслані на вимогу митного органу документи не усувають встановлені невідповідності. Інших документів на вимогу не надано.

Таким чином, через не усунення розбіжностей, ненадання декларантом повного пакету документів та невідповідності обраного декларантом обраного методу визначення митної вартості відповідачем було застосовано резервний метод визначення митної вартості.

Позивач вважає оскаржувані рішення протиправними, безпідставними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки до декларацій митної вартості були додані документи, що підтверджують митну вартість товарів, а подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.4,5 ст.58 МКУ. З цих це підстав у відповідача були відсутні передумови запитувати додаткові документи щодо підтвердження митної вартості товару.

Представник позивача вказує на те, що відповідач не мав права вимагати від декларанта та позивача такий документ, як замовлення, який є необов`язковим згідно ст.53 МКУ. Ненадання замовлення не є порушенням митного законодавства та не може бути підставою для коригування митної вартості, особливо з урахування того, що всі документи, які були надані до митного органу дають можливість упевнитись, що митна вартість товару задекларована належним чином, а її складові піддаються обчисленню та перевірці на підставі таких документів.

Водночас, позивачем надано рахунок-фактуру (інвойс), який містив всю необхідну інформацію для підтвердження числових даних, заявленої митної вартості. А необхідність підпису отримувача товару не є обов`язковою умовою для заповнення комерційного інвойсу і не дає причини сумніватись в його справжності.

Отже, відповідачу надані всі документи, які підтверджували митну вартість товару за договором, що свідчить про протиправність прийнятих рішень.

Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 30.07.2024 року позов залишений без руху та наданий строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 12.08.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товару від 23.07.2024 №24UA26U3 митницею встановлено, що надані позивачем документи містили розбіжності та неточності, що викликало у митного органу обґрунтовані сумніви щодо правильності визначення складових митної вартості товару, а саме: 1) замовлення до митного оформлення не надавалось, що позбавляє можливості у повніи? мірі перевірити числові значення вартості товару, що містяться у поданих документах, а також чи відповідає виставлении? інвои?с замовленню; 2) до митного оформлення декларантом надании? документ під кодом інвои?су (0380) №INVT 42 від 20.07.2024, який підписании? лише зі сторони постачальника (продавця), що не відповідає вимогам п.11.2 контракту. Такии? інвои?с, є невід`ємною частиною контракту (п.1.2), а відтак і додатком до даного контракту, однак такии? підписании? лише стороною постачальника, та як наслідок, такии? документ не може підтверджувати відомості про числові значення складових митноі? вартості. А за відсутності, замовлення відсутня можливість перевірити інформацію, у тому числі, умови поставки, форму оплати, та вартість товару, що вказується в інвои?сі.

Представник відповідача вказує, що декларантом не подано до митниці витребувані документи, у зв`язку з чим відповідач дійшов висновку про неможливість визнання заявленої митної вартості у зв`язку з не усуненням встановлених розбіжностей.

Оскільки в документах, які надані позивачем до Львівської митниці разом з МД від 23.07.2024 №24UA26U3 містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 КМ України були підставою для прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Крім того, за основу для визначення митної вартості взято раніше визнану (визначену) митними органами митну вартість по товару №1 - МД від 01.07.2024 №UA500540/2024/000670, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (нектарин свіжий, не в первинній упаковці Без ГМО) становить 1,25 дол.США/кг та по товару №2 - МД №UA209230/2024/57545 від 24.06.2024, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (персики свіжі, упаковані в ящики, призначені для громадського харчування) становить 1,2501 дол.США/кг.

Таким чином, представник відповідача вважає, що прийняті оскаржувані рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.

Справу розглянуто у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що в ході здійснення зовнішньоекономічної діяльності ТОВ «АТАМАН І К» (покупець) 20.03.2023 року укладений з фірмою «FRUTOPOLIS S.A.» (Республіка Греція) (постачальник) зовнішньоекономічний контракт на поставку №01/23, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар, зазначений в Замовленні покупця та у виставлених на їх підставі інвойсах, що є невід`ємною частиною цього контракту в порядку та на умовах, обумовлених у Контракті (п.1.1), ціна товару вказується в інвойсах на оплату по кожній окремій партії Товару (п.2.3).

На виконання умов зазначеного контракту поставлено партію товару: нектарин та персик свіжий у пластикових ящиках, країна виробник Республіка Греція.

З метою здійснення митного оформлення товару до Львівської митниці 23.07.2024 року подана митна декларація №24UA26U3, в якій митну вартість товару визначено за основним (першим) методом ціною договору. Для підтвердження вказаних у декларації відомостей до митного органу поданий відповідний пакет документів згідно з МКУ, а саме: контракт, інвойс та інші.

Проте відповідач повідомив про необхідність підтвердження митної вартості товару шляхом надання додаткових документів.

Декларант надав додаткові документи, проте відповідачем прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900606/2 від 23.07.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/002312 від 23.07.2024 рока.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості зазначено, що подані позивачем документи містяться розбіжності.

Львівська митниця зазначила, що відповідно до п.1.1 контракту постачальник зобов`язується поставити, а покупець прии?няти та оплатити товар зазначении? у замовлені покупця та у виставлених на и?ого підставі інвои?сах, що є невід`ємною частиною цього Контракту, в порядку та на умовах обумовлених в Контракті; Згідно з п.1.2 контракту, поставка товару здіи?снюється партіями кількість кожноі? партіі? товару узгоджуються сторонами і визначається в замовленнях наданих покупцем на кожну партію товару; Відповідно до п. 4.3. контракту, умови поставки кожноі? партіі? товару вказується окремо в замовленні і в інвои?сі на неі?. Також п.4.7 контракту, передбачено, що замовлення має містити у собі такі відомості: умови поставки та порт/місце поставки, реквізити контракту, номер і дата замовлення, наи?менування постачальника і покупця, наи?менування товару, кількість товару, вага товару. При цьому, п.2.2. контракту, передбачено що покупець зобов`язании? оплатити вартість тієі? кількості товару, яку він замовив відповідно до узгоджених замовлень. відповідно до п.4.8 контракту інвои?с, що містить розбіжності із замовлення Покупця, вважається таким, що не підтверджує умови поставки, зазначені у такому Замовленні, а отже позбавляє постачальника права на отримання оплати за поставлении? за таким інвои?сом товар.

В рішенні зазначено, що здіи?снюючи аналіз вищевказаних положень контракту, якии? регулює процедуру погодження поставки товару, у тому числі і вартість товару, вбачається, що інвои?с виставляється на підставі замовлення, однак незважаючи на це такі документи як інвои?с та замовлення є взаємозалежні документи та для встановлення усіх відомостеи?, що містять числові значення, такі два документа необхідно розглядати в сукупності. Однак, слід зазначити, що замовлення до митного оформлення не надавалось, що позбавляє можливості у повніи? мірі перевірити числові значення вартості товару, що містяться у поданих документах, а також чи відповідає виставлении? інвои?с замовленню.

Також в рішенні вказано, що виставлении? на підставі замовлення інвои?с є невід`ємною частиною цього контракту. Згідно п. 2.3 контракту, ціна товару вказується в інвои?сах на оплату кожноі? окремоі? партіі? товару. Враховуючи зазначене інвои?с, якии? має відповідати узгодженому замовленню уточнює та більш детально розкриває зміст договірних умов, тобто таким документом погоджуються істотні умови контракту, зокрема кожноі? окремоі? поставки, у тому числі ціна, та такии? є невід`ємною частиною контракту, а відтак додатком до такого Контракту. Відповідно до п.2.3. ч.2. ст.53 МКУ, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: зовнішньоекономічнии?? договір (контракт) або документ, якии? и?ого замінює, та додатки до нього у разі і?х наявності; рахунок-фактура (інвои?с) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу). Згідно п. 11.2 контракту, всі додатки, доповнення та зміни до контракту діи?сні та становлять невід`ємну и?ого частину лише у тому випадку, якщо вони викладені в письмовіи? формі та підписані сторонами.

Львівська митниця дійшла висновку, що фактом узгодження сторонами усіх істотних умов конкретноі? партіі? товару, зокрема, кількості та ціни, є підписання сторонами інвои?су, якии? в подальшому становитиме невід`ємну частину контракту, що відповідає умовам контракту. До митного оформлення декларантом надании? документ під кодом інвои?су (0380) №INVT 42 від 20.07.2024. Однак, надании? інвои?с підписании? лише зі сторони постачальника (продавця), що не відповідає вимогам п.11.2 контракту. Такии? інвои?с, є невід`ємною частиною контракту (п.1.2), а відтак і додатком до даного контракту, однак такии? підписании? лише стороною постачальника, та як наслідок, такии? документ не може підтверджувати відомості про числові значення складових митноі? вартості. А за відсутності, замовлення відсутня можливість перевірити інформацію, у тому числі, умови поставки, форму оплати, та вартість товару, що вказується в інвои?сі.

За вказаних обставин відповідач дійшов висновку, що відомості щодо складових митноі? вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу.

Отже, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостеи?, які обґрунтовують заявлені числові значення митноі? вартості, визначеноі? за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностеи? у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостеи? щодо обставин купівлі-продажу товару.

В рішенні вказано, що враховуючи наявність розбіжностей у документах для підтвердження митної вартості товару позивачу направлено вимогу про надання (за наявності) додаткових документів, а саме: а саме (у разі їх наявності): 1) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 3) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); 5) виписку з бухгалтерської документації; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант надіслав відповідачу лист №23/07-24-1 від 23.07.2024, у якому виклав аргументи щодо безпідставності зауважень та вимоги надати додаткові документи, до якого долучив наступні додаткові документи: 1) прейскурант (прайс-лист) виробника товару №б/н від 20.07.2024; 2) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №20-83/07-2023 від 23.07.2024; 3) розрахунок ціни (калькуляція) №б/н від 20.07.2024; 4) копія митної декларації країни відправлення №24GREX34 від 20.07.2024.

Львівська митниця дійшла висновку, що розбіжності не спростовано, та визначила митну вартість товару за резервним методом, із застосуванням рівня митної вартості оформлених товарів, митне оформлення яких вже здійснено, на підставі баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС у ввезення товарів, заявлених до митного оформлення, яка є більшим ніж заявлено декларантом.

Позивачу, як декларанту, роз`яснено, що у разі незгоди з вказаним рішенням права на його оскарження, а також права на випуск товарів у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Позивач, вважаючи протиправними прийняті відповідачем рішення, звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів та зборів.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п.23,24 ст.4 МК України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 2 ст.53 МК України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.3 ст.53 МКУ у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткових документів лише при наявності визначених законом підстав, чітко зазначених в ч.3 ст.53 МКУ (- розбіжності у документах, - ознаки підробки документів, - або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900606/2 від 23.07.2024 зазначено, що подані позивачем документи містять розбіжності.

Проте жодного належного та допустимого доказу, що надані позивачем документи містять розбіжності не надано. Розбіжність це відсутність однаковості в документах щодо митної вартості товару. В рішенні відсутні посилання на розбіжності в наданих документах.

В той же час в контракті, декларації, інвойсі, які є основними документами, жодних розбіжностей саме у вартості товару не міститься.

Згідно з оскаржуваним рішенням №UA209000/2024/900606/2 від 23.07.2024 року недоліками, які на думку митного органу свідчать про розбіжність у вартості товару та не дають йому впевненості у правильності визначення митної вартості товару є, зокрема, наступне: 1) ненадання до митного оформлення замовлення; 2) наявність суперечностей в умовах оплати поставки товару; 3) наявність суперечностей щодо переходу права власності на товар; 4) відсутність документального підтвердження числового значення транспортних витрат; 5) у товаросупровідних документах не вказано вид товару, рік врожаю та виробника.

Досліджуючи питання наявності у поданих ТОВ «АТАМАН І К» до митного оформлення документах розбіжностей у митній вартості товару, суд враховує наступне.

Стаття 53 МК України визначено перелік документів, що подаються на підтвердження заявленої митної вартості, і серед того переліку немає замовлень (заявок) чи будь-яких інших попередніх документів. При цьому, згідно з ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Таким чином, замовлення до контракту не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару, оскільки у замовленні може міститися лише інформація про кількість та асортимент товару, який замовляє покупець.

Разом з тим, вказуючи в оскаржуваному рішенні про не надання до митного органу замовлення, відповідач, суб`єкт владних повноважень, не зазначив яким чином вказані обставини вплинули на достовірність визначення декларантом задекларованої митної вартості. Вказані обставини жодним чином не свідчить про наявність розбіжностей чи відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Декларант подав для підтвердження митної вартості товару №42 від 20.07.2024 року, засвідчений підписом та скріплений печаткою постачальника.

При цьому законодавчі приписи обов`язковості підпису інвойсу покупцем відсутні, відповідач таких норм законодавства не наводить, а тому такі доводи відповідача не суд не приймає. Водночас, в оскаржуваному рішенні не зазначено, яким саме чином вказані обставини вплинули на достовірність визначення декларантом задекларованої митної вартості. Вказані обставини жодним чином не свідчать про наявність розбіжностей чи відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача, що зазначені в оскаржуваному рішенні підстави для його прийняття, як розбіжності в документах, які не містять відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, є неспроможними.

Суд вважає, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Ціна товару була визначена позивачем згідно з умовами контракту. В той же час обставини, якими мотивоване рішення митного органу про необхідність витребування додаткових документів є необґрунтованими, оскільки надані документи у сукупності підтверджують визначену митну вартість товару позивачем (декларантом) за першим методом визначення митної вартості.

Водночас приписи МКУ зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено наявність підстав для витребування додаткових документів у позивача.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Водночас, відповідачем не вказано будь-якого іншого обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у спірному рішенні.

Між тим, митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали сумніви у заявленій митній вартості, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та достовірності, зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх оформленні.

Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 у справі №815/5791/17 наголошує, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах (постанови ВС від 27.04.2020 року по справі №140/804/19, від 11.06.2020 року по справі №815/5464/16, від 30.04.2020 року по справі №820/231/16, від 31.03.2020 року, від 19.03.2020 року по справі №808/4127/15).

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

МК України встановлено, що при відсутності застережень щодо застосування основного методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч.2 ст.53 МК України застосовується саме основний метод визначення митної вартості товарів.

Згідно ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частинами 3,6 цієї статті визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 8 статті 57 МКУ встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Відповідно до п.2,4 ст.55 МКУ прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Однак спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 ч.2 ст.55 МКУ.

Оцінюючи вказане рішення відповідача суд вважає за необхідне врахувати також правові висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд наголошував у своїх правових висновках, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Верховний Суд вважав за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25 лютого 2020 року справа №260/718/19; 27 квітня 2020 року справа №140/804/19).

У постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 Верховний Суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідачем здійснено коригування митної вартості товару на підставі відомостей бази даних, оскільки за попередніми МД від 01.07.2024 №UA500540/2024/000670, від 24.06.2024 №UA209230/2024/57545 вартість товару є більшою, ніж заявлено декларантом, копії яких відповідачем долучено до відзиву.

Суд вважає, що митні декларації від 01.07.2024 №UA500540/2024/000670, від 24.06.2024 №UA209230/2024/57545 не можуть бути враховані для коригування митної вартості товару за МД позивача, оскільки митна вартість товарів, митне оформлення яких вже здійснено за МД із АСМО «Інспектор» сформована за умов поставки FСА, коли позивачем посталено товар на територію України за умовами CPT. Оскільки умови поставки за митними деклараціями є різними, вказане може впливати на різницю між митною вартістю товарів.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.72,73,75,76 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900606/2 від 23.07.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/002312 від 23.07.2024 року.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1,3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Позивач у змісті позову просить про стягнення з відповідача судових витрат, а саме: сплаченого судового збору у загальному розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Також до суду надано клопотання про компенсацію витрат на оплату послуг перекладу іншомовних документів на українську мову у розмірі 4177,20 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем сплачений судовий збір у загальному розмірі 2422,40 грн.

Верховним Судом у постанові від 18.02.2020 року по справі №320/3053/19 сформований правовий висновок, що рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, лише в сукупності позбавляють позивача права оформити товар за основним методом визначення митної вартості та породжують обов`язок позивача задекларувати товар за визначеною відповідачем митною вартістю товару. Відповідно, скасування зазначених актів митного органу є способом захисту позивачем лише одного права - права оформити Товар за заявленою ним митною вартістю, що вказує на те, що це є однією позовною вимогою.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 16.03.2020 по справі №1.380.2019.001962 дійшов висновку, що при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів ціною позову в розумінні Закону «Про судовий збір» є різниця митних платежів, що підлягали сплаті з урахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні.

Таким чином, 1,5% ціни позову (різниці митних платежів, що підлягали сплаті з урахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні 33 024,60 грн) становить 495,37 грн. Тобто за подання даного позову підлягав сплаті 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за 2024 рік, у розмірі 3028 грн.

Однак, оскільки позивач подав до суду позовну заяву через Підсистему «Електронний суд» на підставі ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» підлягає врахуванню коефіцієнт 0,8 за подання позову в електронній формі, що становитиме 2422,40 грн.

Суд вважає, що по даній справі з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на переклад іншомовних документів, поданих до суду разом з позовом, у розмірі 4177,20 грн.

Представник відповідача подав до суду клопотання, у якому просив відмовити у стягненні з Львівської митниці витрат на переклад документів, оскільки такі витрати не пов`язані з розглядом справи у суді а стосуються підготовки позовної заяви.

Судом встановлено, що позивач скористався послугами перекладача щодо здійснення офіційного перекладу письмових доказів з грецької та англійської на українську мову, а також нотаріального завірення перекладу. На підтвердження наданих послуг та здійсненої оплати позивачем долучено до клопотання копії: рахунку-фактури №60/848-П від 05.08.2024, акту надання послуг №60/848-П від 05.08.2024, платіжної інструкції про безготівковий переказ в національній валюті від 07.08.2024 №400.

Суд вважає, що позивач чи його контрагент згідно правил міжнародного ділового звичаю не позбавлені права складати відповідні документи будь-якою мовою, якщо сторони дійдуть відповідного погодження із вказаного приводу. Однак, використовуючи такі первинні документи у взаємовідносинах із юридичними чи фізичними особами, органами державної влади в Україні, позивач повинен забезпечити відповідність зазначених документів вимогам законодавства України.

Проте ст.15 КАС України встановлено, що судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасників судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Таким чином, позивач, використовуючи у публічних відносинах з органами державної влади первинні бухгалтерські та фінансові документи, на підтвердження обставин та фактів, які він декларує, несе обов`язок забезпечення доведення змісту таких документів державною мовою. При цьому, слід відрізняти залучення перекладача на підставі цивільно-правових угод до офіційного перекладу документів складених іноземною мовою від участі перекладача допущеного або призначеного судом, відповідно до статті 71 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що вказані витрати не відносяться до витрат, пов`язаних із розглядом справи. При цьому, будь-яких інших дій щодо забезпечення права особи на перекладача при розгляді справи в суді, а також залучення такого перекладача судом не здійснювалось. Отже, витрати позивача, понесені на оплату послуг перекладача, не підлягають стягненню.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 5000 грн правничої допомоги.

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що заявлений розмір витрат є є завищеним, та не відповідає критерію справедливої сатисфакції, оскільки обсяг матеріалів опрацьованих адвокатом, а саме документів, що подавалися декларантом позивача до митного оформлення є незначним.

Згідно з п.1 ч. 3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.5-7 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У той же час відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на який такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

На підтвердження розміру витрат зі сплати професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом даної справи адвокатом Ситником О.П. до суду надані копії документів, укладених між ним та ТОВ «АТАМАН І К»: договір про надання юридичних послуг №0104-24/АІК від 01.04.2024 року, додаткова угода 24UA99U0/027 від 24.07.2024 року до договору про надання юридичних послуг №0104-24/АІК від 01.04.2024 року, замовлення №24UA99U0/027 від 24.07.2024, акт наданих послуг №24UA99U0/027 від 24.07.2024.

Згідно з п.5.2. договору про надання юридичних послуг №0104-24/АІК від 01.04.2024 року сторони домовились, що винагорода за надані адвокатом послуги визначається згідно з прайсом, що є невід`ємним додатком до даного договору та додатковими угодами до цього договору, що встановлюють окремий порядок сплати винагороди адвокату за певні види послуг.

Відповідно до п.1 додаткової угоди 24UA99U0/027 від 24.07.2024 року до договору про надання юридичних послуг №0104-24/АІК від 01.04.2024 року, сторони вирішили встановити окремий порядок сплати винагороди адвокату за такі послуги:

Підготовка та подання позовної заяви про визнання протиправними та скасування рішення про коригувания митної вартості №UA209000/2024/900606/2 від 23.07.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/002312 від 23.07.2024 року;

представництво за необхідності ТОВ «АТАМАН І К» в суді першої інстанції під час розгляду судової справи, відкритої за вищезазначеним позовом;

інші юридичні послуги, що передбачені договором та безпосередньо стосуються судового розгляду позову.

Також до суду надано копію акту наданих послуг №24UA99U0/027 від 24.07.2024 адвокатом надано послугу з підготовки позовної заяви вартістю 5000 грн.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послу.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

На підставі вищезазначеного, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін) час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд вважає, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 5000 грн, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.2, 3, 6, 7, 9, 12, 13, 132, 134, 139, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» (вул. Бугаївська 21/49, офіс 31, м. Одеса, 65005, ) до Львівської митниці (вул. Костюшка,1, м. Львів, 79000, ) про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900606/2 від 23.07.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/002312 від 23.07.2024 року.

Стягнути з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та правничої допомоги у розмірі 5000 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва