Справа № 208/9667/14-а
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 208/9667/14-а

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

перевіривши на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 25.03.2024 в адміністративній справі №208/9667/14-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходилась адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Від представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення, в якій заявник просить суд: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати звіт та визначити строк, в який управлінням має бути надано звіт, про виконання постанови Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 16 січня 2015 року у справі №208/9667/14-а.

В обґрунтування поданої заяви заявником зазначено, що боржником станом на 06.11.2023р. рішення суду не виконано, виплата пенсії за віком ОСОБА_1 Головним УПФУ в Дніпропетровській області не здійснюється.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 25.03.2024 заяву представника заявника ОСОБА_1 - Акермана Олега Матвійовича в порядку ст. 382 КАС України по адміністративній справі № 208/9667/14-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у місячний строк з дня отримання даної ухвали подати звіт про виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2015 року у справі № 208/9667/14.

В іншій частині вимог, відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу, яким у задоволенні заяви відмовити.

Зазначає, що на виконання постанови Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 16.01.2015 по справі №208/9667/14, з урахуванням постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2015 по справі №208/9667/14, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 з 24.07.2014 поновлено нарахування та виплату пенсії за віком, відповідно до норм Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон України № 1058- ІV), що підтверджується копією розпорядження від 07.08.2015 №162326 про призначення пенсії (копія наявна в матеріалах справи). Отже, покладені судом зобов`язання, які полягають у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 з 24.07.2014, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області були добровільно виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому судовим рішенням, та в межах повноважень, покладених на управління Фонду. Протягом шести місяців поспіль з вересня 2016 року по лютий 2017 року - пенсія за віком ОСОБА_1 на поштовому відділенні залишилась не отриманою по невідомій причині.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції ухвали, якою відмовлено у задоволенні заяви про встановлення судового контролю, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з п.9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить обов`язковість судового рішення. Крім того, у ст.129-1 Основного Закону України закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.

Європейський суд з прав людини /ЄСПЛ/ висловив у рішеннях по справах «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04; «Горнсбі проти Греці» (Hornsby v. Greece), заява № 107/1995/613/701) позицію про те, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що невиконання рішень національних судів в Україні - системна проблема (зокрема, справа «Бурмич та інші проти України», заява № 46852/13).

Необхідність максимального забезпечення судом у кожній справі дотримання принципу обов`язковості судового рішення, зумовлено також тим, що невиконання рішень суду призводить до зниження довіри людей до судової влади, а також посилює переконання того, що вирішити спір (правову проблему), використовуючи звернення до суду, є неефективним.

Відповідно до ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, застосування судового контролю є наслідком обґрунтованого припущення про невиконання судового рішення зі сторони суб`єкта владних повноважень або достовірно підтвердженого під час розгляду заяви факту невиконання судового рішення.

Водночас, правове значення для наслідків застосованого судового контролю матимуть причини невиконання судового рішення (зокрема, об`єктивна неможливість чи допущене зволікання зі сторони боржника).

Усталеною судовою практикою сформовано правову позицію, відповідно до якої для застосування інституту судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком.

Вказана позиція узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.05.2021 у справі № 9901/598/19.

Слід зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.

Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.

В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.

За змістом постанови Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23.04.2020 у справі № 560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Як свідчать встановлені обставини справи, що постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 січня 2015 року по справі № 208/9667/14-а визнано бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 , протиправною. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 24 липня 2011 року.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2015 року постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 січня 2015 року у справі № 208/9667/14; 2а/208/242/14 змінено. Позов задоволено частково. Визнано бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 , протиправною. Зобов`язано Управління Пенсійного Фонду України в Дніпровському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 починаючи з 24 липня 2014 року.

На виконання постанови Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 16.01.2015 по справі №208/9667/14, з урахуванням постанови Дніпропетровськогоапеляційного адміністративного суду від 01.07.2015 по справі №208/9667/14, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 з 24.07.2014 поновлено нарахування та виплату пенсії за віком, відповідно до норм Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон України № 1058- ІV), що підтверджується копією розпорядження від 07.08.2015 №162326 про призначення пенсії (копія наявна в матеріалах справи).

Колегія суддів зазначає, що Головним управлінням рішеннями, відновлено виплату пенсії з 24.07.2024. Головним управлінням самостійно виконано рішення суду у повному обсязі, тобто так як судом задоволено позовні вимоги та не в супереч резолютивної частини рішення.

Доводи представника позивача про неповне виконання рішення суду наведені у заяві, фактично зводяться до незгоди з поновленням пенсій, точніше, з порядком виконання судового рішення.

Тобто в даному випадку позивач не погоджується з порядком виконання судового рішення, що в свою чергу не охоплюється приписами ст.382 КАС України, а є підставою для звернення до суду із заявою про встановлення порядку його виконання або у порядку ст.383 КАС України.

Фактично, між позивачем та Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області виникли нові правовідносини щодо виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Колегія суддів зазначає про неможливість шляхом зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду від 16.01.2015 регулювати правовідносини щодо способу виплати пенсії у той час як судове рішення виконане та позивачці поновлено виплату пенсії.

В свою чергу, матеріалами справи встановлено, що матеріалами справи встановлено, що після поновлення пенсії, позивачкою протягом шести місяців поспіль з вересня 2016 року по лютий 2017 року - пенсія за віком на поштовому відділенні залишилась не отриманою по невідомій причині.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15 вказував, що правові норми КАС України (ст. 382) мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Подібної позиції Верховний Суд дотримується у постанові від 25.02.2021 року у справі № 640/13599/20.

Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. (Постанова Верховного Суду від 23.04.2020 року у справі № 560/523/19).

Слід зазначити, що Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області здійснено конкретні заходи, спрямовані на виконання рішення суду, прийнято рішення про поновлення виплати пенсії, поновлено виплату пенсії, що в даному випадку є підставою для відмови у задоволені заяви про встановлення судового контролю по справі.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 25.03.2024 скасувати.

Керуючись 241-245, 250, 311, 317, 321, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 25.03.2024 в адміністративній справі №208/9667/14-а скасувати.

В задоволені заяви представника заявника ОСОБА_1 - Акермана Олега Матвійовича в порядку ст. 382 КАС України по адміністративній справі № 208/9667/14-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 30.09.2024 та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст виготовлено 04 жовтня 2024 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров