Справа № 140/7609/24
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2024-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/7609/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі ГУ ПФУ в м.Києві) про визнання протиправними дій про відмову в зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком періодів роботи з 05.07.1993 по 14.01.2002 в ТОВ «МЖК «Конкріт ЛДТ» та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком №1 від 07.03.2024;

зобов`язання призначити пенсію за віком з дати набуття права на пенсію, зарахувавши до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, період роботи з 05.07.1993 по 14.01.2002 в ТОВ «МЖК «Конкріт» згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, у віці 59 років 11 місяців 1 день, 29.02.2024 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви було додано документи, передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) (диплом, трудова книжка, довідка про присвоєння ідентифікаційного коду, паспорт, довідка про розмір заробітної плати, довідка про відкритий рахунок в банку, та інші документи). ГУ ПФУ в м.Києві рішенням №1 від 07.03.2024 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії, виходячи з відсутності у позивача необхідного страхового стажу. При цьому в оскаржуваному рішенні №1 зазначено, що страховий стаж позивача становить 30 років 8 місяців та 28 днів. В рішенні також зазначено, що не було враховано періоди роботи з 05.07.1993 по 14.01.2002, оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою підприємства без ідентифікаційного коду, відсутні відомості в реєстрі застрахованих осіб, що не підтверджує факт реєстрації підприємства як суб`єкта господарювання.

Позивач не погоджується з рішенням ГУ ПФУ в м.Києві №1 від 07.03.2024 про відмову в призначенні пенсії, вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_1 працював на підприємствах та навчався у навчальних закладах всього 36 років 7 місяців 9 днів. При цьому ТОВ «МЖК «Конкріт» було зареєстровано за чинним законодавством України як юридична особа в період роботи позивача. Більше того, вже після звільнення ОСОБА_1 відомості про таку юридичну особу були перенесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (15.02.2005). Крім того, здійснювався ряд інших реєстраційних дій протягом 2005-2010 років. Позивач зазначає, що відповідач як орган державної влади має доступ до вказаного реєстру і мав можливість перевірити інформацію про «існування» юридичної особи ТОВ «МЖК «Конкріт». Натомість, на думку позивача, не перевіряючи будь-яких документів та реєстрів, відповідач робить у оскаржуваному рішенні однозначний висновок про не підтвердження факту реєстрації юридичної особи як суб`єкта господарювання.

Стосовно відсутності на печатці ТОВ «МЖК «Конкріт» ідентифікаційного коду, то на момент створення ТОВ «МЖК «Конкріт» (30.12.1993) існував дозвільний порядок видачі печаток та штампів, який регулювався чинними на той час наказами та інструкціями Міністерства внутрішніх справ. Станом на дату створення ТОВ «МЖК «Конкріт» чинною була Інструкція про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ №643 від 18.10.1993 року (далі Інструкція №643). Згідно з вимогами Інструкції №643 виготовлення будь-якої печатки чи штампу без отримання дозволу органу внутрішніх справ було неможливим. Також, Інструкція №643 в редакції від 18.10.1993 не містила вимог стосовно зазначення чи то ідентифікаційного, чи будь-яких інших позначень на печатках, що виготовляються для юридичних осіб приватного права. В подальшому, до даної інструкції вносились зміни, зокрема від 12.07.1994. Відповідно до даних змін додано вимогу про проставлення номеру свідоцтва про державну реєстрацію на печатці. Однак, даними змінами не було зобов`язано провести заміну печаток «старого» зразка раніше зареєстрованим підприємствам. Крім того, жоден нормативний акт не передбачав недійсність печаток «старого» зразка, що є цілком логічним, зважаючи на конституційний принцип незворотності дії законів та нормативно-правових актів в часі.

Записи в трудовій книжці позивача містять інформацію про прийом на роботу (дату та номер протоколу), інформацію про реорганізацію МЖК «Арго», про прийняття на роботу на ТОВ «МЖК «Конкріт ЛТД», а також про звільнення з ТОВ «МЖК «Конкріт ЛТД». Отже даний період роботи позивача повністю підтверджується трудовою книжкою.

Разом з тим, позивач вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а певні недоліки щодо її заповнення не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.25).

У відзиві на позов (а.с.60-62) відповідач позовних вимог ОСОБА_1 не визнав та зазначив, що оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою підприємства без ідентифікаційного коду, відсутні відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що не підтверджує факт реєстрації підприємства, як суб`єкта господарювання, а тому відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

З наведених підстав відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивачем було подано відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.37-38).

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.02.2024 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при цьому надав відповідні документи (а.с.32).

07.03.2024 ГУ ПФУ в м.Києві прийняло рішення №81 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », яким відмовило у призначенні пенсії за віком (а.с.21зворот, 43). Вказане рішення мотивоване тим, що не зараховано до загального страхового стажу період роботи з 05.07.1993 по 14.01.2022, оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою підприємства без ідентифікаційного коду, відсутні відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що не підтверджує факт реєстрації підприємства, як суб`єкта господарювання.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

За правилами частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Отже, право на призначення пенсії за віком протягом 2024 року мають особи, які досягнули віку 60 років та за умови наявності у таких осіб страхового стажу не менше 31 року.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина перша статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою пенсійного органу у призначенні позивачу пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу (31 рік). При цьому при обрахунку стажу позивача за даними трудової книжки НОМЕР_2 від 29.07.1982 період його трудової діяльності з 05.07.1993 по 14.01.2002 не враховувано, оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою підприємства без ідентифікаційного коду, а також відсутні відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що не підтверджує факт реєстрації підприємства, як суб`єкта господарювання.

Однак суд зазначає, що згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58) заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4 зазначеної вище Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.27 Інструкції №58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Враховуючи вищенаведені приписи Інструкції №58 та беручи до уваги досліджені судом письмові докази, слід дійти висновку про те, що у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 (а.с.38-42) заповнені всі поля правильно. Так, записи в трудовій книжці про роботу за періоди трудової діяльності з 05.07.1993 по 14.01.2002 позивача відповідають всім вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посади на яких працював позивач, та відбиток печатки підприємства. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень.

Суд зазначає, що в силу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. При цьому трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність ідентифікаційного коду на печатці підприємства, оскільки суд погоджується з доводами позивача про те, що на момент створення ТОВ «МЖК «Конкріт ЛТД» діяли положення Інструкції №643, яка не передбачала вимоги щодо зазначення на печатці коду юридичної особи.

Крім того, суд враховує чинні на даний час приписи статті 58-1 Господарського кодексу України, відповідно до яких суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Також суд зазначає, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується факт реєстрації ТОВ «МЖК «Конкріт ЛТД» як юридичної особи.

Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що про ТОВ «МЖК «Конкріт ЛТД» відсутні відомості у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування, оскільки трудова діяльність позивача на вказаному підприємстві охоплюється періодом до початку функціонування вказаного реєстру (01.01.2004).

Таким чином, оскільки трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу, тому, на переконання суду, є достатнім підтвердженням права на врахування зазначеного у ній періоду роботи на ТОВ МЖК «Конкріт» з 05.07.1993 по 14.01.2002 до страхового стажу.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Аналогічний висновок вказаний і в постановах Верховного Суду від 17 липня 2018 року у справі №220/989/17, від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17.

Суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, доказів того, що ГУ ПФУ в м.Києві таким правом скористалося, матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Водночас пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-11.7 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.02.2024, тобто за місяць до досягнення пенсійного віку, особисто звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, та подав необхідні документи, що відповідачем не оспорюється.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що на момент подання заяви на призначення пенсії у позивача був наявний необхідний страховий стаж (з урахуванням спірного періоду) для призначення пенсії (31 рік), відтак у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у призначенні пенсії за віком з моменту настання пенсійного віку, тобто з 29.03.2024.

Приймаючи рішення у даній справі, суд зазначає, що обставини, які підлягали встановленню судом у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі та враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих загальний стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Крім цього, згідно вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач ГУ ПФУ в м.Києві як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що дії щодо не зарахування періодів роботи позивача, зазначених в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , до страхового стажу при призначенні пенсії за віком та щодо прийняття рішення від 07.03.2024 №81 про відмову у призначенні пенсії за віком за вказаних обставин вчинені відповідно до норм законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для їх вчинення.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в м.Києві від 07.03.2024 №81 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 з 29.03.2024 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 05.07.1993 14.01.2002 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням положень підпункту 1 пункту 3 частини другої, частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайного характеру належало сплатити 968,96 грн судового збору (0,4 х 3028,00 грн х 0,8, тобто 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року; 0,8 - коефіцієнт для пониження розміру ставки судового збору при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі).

За подання адміністративного позову через систему «Електронний суд» позивач сплатив судовий збір в розмірі 1211,20 грн (а.с.6), хоча до сплати належало 968,96 грн.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить відшкодувати судові витрати, які пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 968,96 грн, при цьому питання про повернення надміру сплаченого судового збору може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві області від 07.03.2024 №81 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві призначити ОСОБА_1 з 29.03.2024 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи 05.07.1993 по 14.01.2002 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві судові витрати в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн 48 коп).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій