Справа № 420/21941/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 11 липня 2024 року надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивачка просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи на посаді медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення 2-ї Міській клінічній лікарні м. Одеси з 01.08.1994 по 06.09.2004 роки, на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення 2-ї Міської клінічної лікарні м. Одеси з 07.09.2004 по 31.05.2007 роки та на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення Комунальної установи «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» з 01.06.2007 по 27.02.2013 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі: з дати призначення пенсії з 14.06.2011 року періоди роботи у 2-й Міській клінічній лікарні м. Одеси на посаді медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення з 01.08.1994 по 06.09.2004 роки, на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення з 07.09.2004 по 31.05.2007 роки та в Комунальній установі «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення - з 01.06.2007 по 31.05.2011 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018 року період роботи в Комунальній установі «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення з 01.06.2011 по 27.02.2013 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру пенсії та її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Позиція позивачки обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що з 14.06.2011 року громадянці ОСОБА_1 (далі позивач) було призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі Закон № 1058- IV). Пенсію було обчислено при страховому стажі 37 років 8 місяців та її розмір складав 929,33 грн. На даний час позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. Після призначення пенсії позивачка ще деякий час продовжувала працювати на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення Комунальної установи «міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова», але через погіршення стану здоров`я вимушена була звільнитися з роботи.

20.06.2024 року на прохання та в інтересах позивачки від її імені до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач) електронною поштою було надіслано відповідну заяву, у якій позивачка просила перевірити її пенсійну справу щодо правильності обчислення її страхового стажу та заробітної плати, надати роз`яснення щодо обчислення страхового стажу, в т. ч. на посадах анестезіологічної служби, надати роз`яснення щодо перерахунків її пенсії згідно ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надати копії розрахунку стажу, протоколів про призначення та перерахунку пенсії.

У листі-відповіді від 05.07.2024 року № 19816-18216/Б-02/8-1500/24 відповідач зазначив: «З 14.06.2011 Вам призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), обчисленій при страховому стажі 37 років 8 місяців (враховано по 31.05.2011), в тому числі додатковому стажі - 19 років. З 01.04.2018 проведено автоматичний перерахунок пенсії згідно частини 4 статті42 Закону та обчислено як непрацюючій особі при страховому стажі 37 років 9 місяців (враховано по 28.02.2013), в т. ч. додатковому стажі 17 років 4 місяці Пенсію обчислено при страховому стажі 37 років 9 місяців, середньомісячній заробітній платі 7157,05 грн, визначеній за періоди з 01.10.1994 по 30.09.1999 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 31.05.2011 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становить 3153,16 грн, де: основний розмір пенсії - 2701,79 грн; доплата за 17 років понаднормативного стажу - 401,37 грн; надбавка на догляд інваліду 1 групи - 50,00 грн.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі. Тобто страховий стаж до 1 січня 2004 року обчислюється з урахуванням норм ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». До страхового стажу в подвійному розмірі не зараховано період роботи з 01.08.1994 по 31.12.2003 на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення 2 Міської клінічної лікарні м. Одеси, оскільки відсутня інформація про перебування/ неперебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-річного віку. Проводити обчислення страхового стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону» (з помилками мовою оригіналу)».

Позивачка, вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування їй до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи на посаді медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення 2-ї Міській клінічній лікарні м. Одеси з 01.08.1994 по 06.09.2004 роки, на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення 2-ї Міської клінічної лікарні м. Одеси з 07.09.2004 по 31.05.2007 роки та на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення Комунальної установи «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» з 01.06.2007 по 27.02.2013 роки, звернулася до суду з даним позовом.

Позиція відповідачів обґрунтовується наступним

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що з 14.06.2011 року позивачці призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон), обчислену при страховому стажі 37 років 8 місяців (враховано по 31.05.2011), в тому числі додатковому стажі -19 років. З 01.04.2018 року проведено автоматичний перерахунок пенсії згідно частини 4 статті42 Закону а обчислено як непрацюючій особі при страховому стажі 37 років 9 місяців (враховано по 28.02.2013), в т. ч. додатковому стажі 17 років 4 місяці.

Пенсію обчислено при страховому стажі 37 років 9 місяців, середньомісячній заробітній платі 7157,05 грн., визначеній за періоди з 01.10.1994 по 30.09.1999 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 31.05.2011 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становить 3153,16 грн., де: основний розмір пенсії 2701,79 грн.; доплата за 17 років понаднормативного стажу 401,37 грн.; надбавка на догляд інваліду 1 групи - 50,00 грн.

Згідно зі ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі. Тобто страховий стаж до 1 січня 2004 року обчислюється з урахуванням норм ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення.

До страхового стажу в подвійному розмірі не зараховано період роботи з 01.08.1994 по 31.12.2003 на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення 2 Міської клінічної лікарні м. Одеси, оскільки відсутня інформація про перебування/ неперебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-річного віку. Проводити обчислення страхового стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

29 липня 2024 року від позивачки до суду надійшли клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів.

31 липня 2024 року від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕС/31409/24).

02 серпня 2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вхід. № ЕС/31896/24).

Станом на 10 жовтня 2024 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

з 14.06.2011 року ОСОБА_1 (далі позивач) було призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі Закон № 1058- IV).

Пенсію було обчислено при страховому стажі 37 років 8 місяців та її розмір складав 929,33 грн.

На даний час позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

Після призначення пенсії позивачка ще деякий час продовжувала працювати на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення Комунальної установи «міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова», але через погіршення стану здоров`я вимушена була звільнитися з роботи.

20.06.2024 року на прохання та в інтересах позивачки від її імені до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач) електронною поштою було надіслано відповідну заяву, у якій позивачка просила перевірити її пенсійну справу щодо правильності обчислення її страхового стажу та заробітної плати, надати роз`яснення щодо обчислення страхового стажу, в т. ч. на посадах анестезіологічної служби, надати роз`яснення щодо перерахунків її пенсії згідно ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надати копії розрахунку стажу, протоколів про призначення та перерахунку пенсії.

У листі-відповіді від 05.07.2024 року № 19816-18216/Б-02/8-1500/24 відповідач зазначив: «З 14.06.2011 Вам призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), обчисленій при страховому стажі 37 років 8 місяців (враховано по 31.05.2011), в тому числі додатковому стажі - 19 років. З 01.04.2018 проведено автоматичний перерахунок пенсії згідно частини 4 статті 42 Закону та обчислено як непрацюючій особі при страховому стажі 37 років 9 місяців (враховано по 28.02.2013), в т. ч. додатковому стажі 17 років 4 місяці Пенсію обчислено при страховому стажі 37 років 9 місяців, середньомісячній заробітній платі 7157,05 грн., визначеній за періоди з 01.10.1994 по 30.09.1999 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 31.05.2011 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становить 3153,16 грн., де: основний розмір пенсії - 2701,79 грн.; доплата за 17 років понаднормативного стажу - 401,37 грн.; надбавка на догляд інваліду 1 групи - 50,00 грн.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі. Тобто страховий стаж до 1 січня 2004 року обчислюється з урахуванням норм ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». До страхового стажу в подвійному розмірі не зараховано період роботи з 01.08.1994 по 31.12.2003 на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення 2 Міської клінічної лікарні м. Одеси, оскільки відсутня інформація про перебування/ неперебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-річного віку. Проводити обчислення страхового стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону» (з помилками мовою оригіналу)».

Позивачка, вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування їй до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи на посаді медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення 2-ї Міській клінічній лікарні м. Одеси з 01.08.1994 по 06.09.2004 роки, на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення 2-ї Міської клінічної лікарні м. Одеси з 07.09.2004 по 31.05.2007 роки та на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення Комунальної установи «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» з 01.06.2007 по 27.02.2013 роки, звернулася до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових

внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про

загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ (далі по тексту Закон № 1058-ІУ).

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним

громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів

споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне

забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

У той же час, відповідно до частини 2 цієї ж статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 (далі Закон № 1788) передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторнокурортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР «Про подальше вдосконалення анестезіолого - реанімаційної допомоги населенню» № 841 від 11.06.1986 року, яким затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології- реанімації лікувально-профілактичного закладу, у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували: відділення (групи) анестезіології - реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.

При цьому згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 року № 303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» затверджено рекомендації щодо структури служби анестезіології та інтенсивної терапії в лікувально-профілактичних закладах України, згідно яких для виконання завдань, які стоять перед службою анестезіології, в лікувальнопрофілактичних закладах, де за штатними нормативами повинно бути не більше 3-х лікаріванестезіологів, разом з відповідною кількістю сестер-анестезисток організується анестезіологічна група.

При наявності в лікарні чи пологовому будинку 75 ліжок хірургічного профілю, а в центральній районній лікарні та онкологічного диспансеру - 50 ліжок хірургічного профілю, встановлюється не менше однієї посади лікаря-анестезіолога.

В лікарнях, які надають екстрену цілодобову медичну допомогу з числом ліжок хірургічного профілю не менше 200, в дитячих лікарнях - не менше 150, додатково встановлюється 3,75 посади лікарів-анестезіологів.

Таким чином робота лікарем анестезіологом у відділеннях лікарень також прирівняна до роботи в реанімаційних відділеннях.

Слід відмітити, що у відповідності до спеціального листа Міністерства охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 року № 10.01.09/2209 (копія додається) щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, вказано що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології реанімації створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю. В закладках, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75 і т.д.), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням посад лікарів анестезіологів реаніматологів та медичних сестер анестезіологів (наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 року № 605 «Про поліпшення анестезіолого-реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації і інтенсивної терапії.

Крім іншого, відповідно до листа-роз`яснення Пенсійного фонду України № 3544-03 (копія додається), у якому зазначено: «При вирішенні питання зарахування у подвійному розмірі періодів роботи у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я необхідно керуватися спільним листом Міністерства праці і соціальної політики України, Пенсійного фонду України та Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2002 р.

Відповідно до цього листа до стажу роботи у подвійному розмірі зараховується час роботи у відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів, оскільки наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.10.97 р. № 303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення» (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих ВООЗ, із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.

Керуючись вищезазначеним до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.97 р. № 303: у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділенняї інтенсивної терапії.» (мовою оригіналу).

17.06.2011 року за вих. № 1239302-20 Пенсійний фонд України спрямував до головних управлінь Пенсійного фонду України лист (копія додається) для використання в роботі лист Міністерства охорони здоров`я України від 02.02.2011 року № 10.01.10/303 (копія додається) щодо зарахування періодів роботи працівників у анестезіологічних відділеннях, у якому зазначено: «Міністерство охорони здоров`я України розглянуло звернення Міністерства соціальної політики України щодо порядку обчислення стажу роботи працівникам анестезіологічних відділень закладів охорони здоров`я за нормами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та повідомило, що листом від08.12.2006 № 10.01.2009 Міністерство охорони здоров`я направило на адресу Пенсійного фонду України перелік відділень, які діяли згідно з раніше діючими наказами у реанімаційній службі та перелік відділень, які повинні створюватися у складі лікувальнопрофілактичних закладів охорони здоров`я згідно з наказом МОЗ України від 08.10.97 № 303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України».

З метою усунення непорозумінь, які мають місце під оформлення пенсій медичним працівникам органами пенсійного забезпечення та враховуючи те, що наказом МОЗ України від 23.02.2000 № 33 «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров`я» затверджені штатні нормативи вказаних підрозділів згідно з вимогами наказу № 303, Міністерство охорони здоров`я листом від 23.06.2005 року № 10.03.67/1197 «Про приведення назв структурних підрозділів та найменувань посад працівників у відповідність з наказами МОЗ України» запропонувало обласним управлінням охорони здоров`я проаналізувати штатні розписи підпорядкованих закладів охорони здоров`я та привести їх у відповідність до чинних наказів МОЗ України.

Разом з тим, беручи до уваги те, що основними завданнями відділення анестезіології, як і відділення анестезіології-реанімації, є здійснення комплексу заходів щодо підготовки і проведення загальної анестезії (наркозу) і регіонарної анестезії при операціях, пологах, діагностичних і лікувальних процедурах, здійснення комплексу заходів щодо відновлення корекції і підтримання порушених функцій життєво важливих органів і систем, які виникли внаслідок захворювання, травми, оперативного втручання та інших причин, Міністерство вважає, що періоди роботи працівників у анестезіологічних відділеннях можна зараховувати згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі».

Відповідно до преамбули наказу МОЗ України від 08.10.1997 року № 303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» (далі наказ МОЗ України № 303) з метою регламентації діяльності існуючих структурних підрозділів анестезіологічної служби лікувально-профілактичних закладів України, впровадження єдиних раціональних принципів організації роботи, а також сприяння подальшому розвитку анестезіології та широкому впровадженню нових наукових розробок в клінічну практику затверджено Тимчасові штатні нормативи медичного персоналу анестезіологічних груп, відділень анестезіології без ліжок і з ліжками для інтенсивної терапії, відділень інтенсивної терапії лікувально-профілактичних закладів України.

У пункті 3 преамбули зазначено: «Вважати такими, що не застосовуються на території України, наказ МОЗ СРСР від 28.12.1976 № 1188 «О дальнейшем совершенствовании реанимационной помощи населению» та наказ МОЗ СРСР від 11.06.1986 «О дальнейшем совершенствовании анестезиолого-реанимационной помощи населению».

Відповідно до пункту 8 Положення про відділення анестезіології з ліжками та без ліжок для інтенсивної терапії, анестезіологічну групу, відділення інтенсивної терапії лікувально-профілактичних закладів, затвердженого наказом МОЗ України № 303, відповідно до основних завдань відділень анестезіології їх персонал:

- проводить за показанням реанімацію та подальшу інтенсивну терапію хворим у відділеннях лікувально-профілактичного закладу;

- визначає найбільш оптимальний метод анестезії, здійснює медикаментозну передопераційну підготовку, проводить загальну і регіональну анестезії при операціях, пологах, діагностичних та лікувальних процедурах;

- здійснює інтенсивне спостереження за станом хворих в післянаркозному періоді до відновлення свідомості, дихання та стабілізації кровообігу;

- проводить лікування хворих в палатах інтенсивної терапії спільно з лікарями відповідних спеціальностей - здійснює взаємозв`язок та послідовність співпраці з іншими відділеннями, переведення хворих у відповідні профільні відділення після стабілізації функцій життєво важливих органів та систем тощо.

Основними завданнями відділення анестезіології, як і відділення реанімації (які були до введення Наказу № 303) є здійснення комплексу заходів щодо підготовки і проведення загальної анестезії (наркозу) і анестезії при операціях, пологах, діагностичних і лікувальних процедурах, здійснення комплексу заходів щодо відновлення корекції і підтримання порушених функцій життєво важливих органів і систем, які виникли внаслідок захворювання, травми, оперативного втручання та інших причин, тому період роботи працівників у анестезіологічних відділеннях зараховується, згідно із статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у подвійному розмірі, що підтверджується листом Міністерства охорони здоров`я від 02.02.2011 №10.01.10/303.

Тобто, реанімаційне відділення, відділення анестезіології та інтенсивної терапії та відділення інтенсивної терапії (після перейменування) виконували та виконують абсолютно однакові функції.

Згідно роз`яснень Міністерства праці та соціального захисту, Пенсійного фонду України та Міністерства охорони здоров`я від 02.08.2002 року час роботи у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Щодо викладеного в листі-відповіді № 19816-18216/Б-02/8-1500/24 від 05.07.2024 року твердження відповідача стосовного того, що зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи після 01.01.2004 року не передбачено статтею 24 Закону, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Вимогами пункту 4 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. При цьому стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію. Водночас, нормами статті 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугою років.

Таким чином, зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

У листі-відповіді № 19816-18216/Б-02/8-1500/24 від 05.07.2024 року відповідач зазначив, що зазначений вище період роботи позивачки не зараховано до її страхового стажу в подвійному розмірі на підставах відсутності інформації про перебування або неперебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-річного віку, відносно чого суд зазначає наступне.

Згідно частин 1 та 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України, пунктом 1 розділу «Загальні положення» Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі постанова КМУ № 637) та пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі наказ Мінсоцполітики № 58), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно записів у трудовій книжці позивачки НОМЕР_1 (копія додається) в період з 01.08.1994 по 06.09.2004 роки вона працювала у 2-й Міській клінічній лікарні м. Одеси (з подальшим перейменуванням) на посаді медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення, з 07.09.2004 по 31.05.2007 роки на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення та з 01.06.2007 по 27.02.2013 роки на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення Комунальної установи «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова».

Розділом ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1) чітко визначено перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

При цьому подання довідок про перебування або неперебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-річного віку для підтвердження страхового стажу зазначеним розділом Порядку № 22-1 не передбачено.

Слід зазначити, що як Порядком № 22-1, так і жодним іншим нормативно-правовим актом надання громадянами подібних документів (довідок) не передбачено.

Пунктом 9 Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 30.07.2015 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.08.2015 року за № 991/27436 (далі Порядок № 13-1), чітко визначено, що органи Пенсійного фонду не мають права вимагати від заявника надання документів, інформації або вчинення дій, надання або здійснення яких не передбачено законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відповідні відносини, або які знаходяться в розпорядженні (віднесені до компетенції) відповідного органу Пенсійного фонду.

Умови зарахування стажу роботи в подвійному розмірі для окремих категорій працівників чітко визначено статтею 60 закону № 1788-ХІІ. Будь-яких додаткових умов законодавством не визначено.

Додаткові умови для обчислення спеціального (пільгового) стажу передбачено також лише для певних категорій працівників. Це стосується призначення пенсій за вислугу років, за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та Списком № 2 тощо.

При розгляді документів, поданих позивачкою для призначення пенсії та в подальшому при перерахунках пенсії відповідачем порушено окремі приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (далі - Порядок № 22-1).

Так, згідно пункту 36 Порядку № 22-1, в редакції, чинній на дату призначення пенсії позивачці, орган, що призначає пенсію, надає роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

В даному випадку відповідач ніяких роз`яснень, в т.ч. допомоги позивачці щодо одержання необхідних документів (з урахуванням стану її здоров`я) не надавав.

Відповідно до пункту 43 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Слід зауважити, що ніякого повідомлення про призначення пенсії позивачка від позивача не отримувала. Підтвердженням зазначених вище обставин є відсутність відповідних документів у пенсійній справі позивачки, з матеріалами якої я ознайомився представник позивача перед поданням позову до суду.

Згідно частини 3 статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно пункту 38 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до підпунктів 2 та 5 пункту 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 року № 28-2, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 року за № 40/26485 (далі постанова ППФУ № 28-2), Головне управління Фонду має право, зокрема:

- отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань;

- проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

В той час як відповідач ніяких перевірок не проводив, а про необхідність подання додаткових документів (відомостей) зазначив тільки у листі-відповіді від 05.07.2024 року № 19816-18216/Б-02/8-1500/24. Відповідні матеріали перевірок в пенсійній справі позивачки відсутні.

Тобто, відповідач, наділений повноваженням проводити перевірку поданих документів, не здійснив жодних відповідних заходів, діючи формально та без дотримання приписів нормативно-правових актів, що регламентують порядок та умови пенсійного забезпечення громадян.

Таким чином, в даному випадку відповідач не був позбавлений права, в т.ч. в разі виникнення певних сумнівів щодо стажу роботи, який підлягає обчисленню в подвійному розмірі, зокрема періоду роботи позивачки з 01.08.1994 по 31.12.2003 роки на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення 2-ї Міської клінічної лікарні м. Одеси, чи в разі відсутності окремих документів звертатися із відповідними листами, запитами до керівництва лікувального закладу з метою отримання певної інформації, в тому числі, документів, що містять відомості про зазначений вище період роботи позивачки. У підсумку відповідач, розглядаючи подані позивачкою документи при наявності відповідних повноважень та обов`язків відповідно до частини 3 статті 44 Закону № 1058, № 1058-IV, пункту 36 Порядку 22-1, підпунктів 2 та 5 пункту 6 Порядку № 28-2, або не у повному обсязі дослідив, або взагалі не досліджував відомості, які б могли підтвердити право позивачки на обчислення в подвійному розмірі відповідного стажу її роботи на посадах анестезіологічної служби.

В даному випадку доводи позивачки повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду щодо бездіяльності органів Пенсійного фонду України за наявності правових підстав здійснювати перевірки поданих документів, викладеною у постановах від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а, від 06.11.2019 року у справі №352/819/16-а та від 20.01.2021 року у справі № 588/647/17.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що посилання відповідача у листі-відповіді № 19816-18216/Б-02/8-1500/24 від 05.07.2024 року на відсутність інформації про перебування або неперебування позивачки у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-річного віку, як на підставу незарахуванння до її страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи з 01.08.1994 по 31.12.2003 роки на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення 2-ї Міської клінічної лікарні м. Одеси, є безпідставним та таким, що не ґрунтується на Законі, що суперечить приписам статті 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як судом вже зазначалось, зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

В цій частині доводи суду повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах: від 27.02.2020 року у справі № 462/1713/17, від 11.12.2018 року у справі № 310/385/17, від 23.01.2019 року у справі № 485/103/17, від 04.12.2019 року у справі № 689/872/17 та від 04.12.2019 року у справі № 689/872/17, а також з правовою позицією, викладеною у постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року у справі № 420/2723/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 420/5817/22, від 13 червня 2023 року у справі № 420/11527/22, від 29 червня 2023 року у справі № 420/7646/22, від 14 липня 2023 року у справі № 420/3502/23, від 05 жовтня 2023 року у справі № 420/7634/23, від 24 жовтня 2023 року у справі № 420/9544/23.

Суди, зокрема зазначили, що частиною 3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Однак, нормами пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

З огляду на системний аналіз зазначених норм, суди прийшли до висновку, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачає обмежень щодо застосування статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також не скасовує та не зупиняє дію статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суди звертали увагу на те, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною другою статті 6, 8, частиною другою статті 19, 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене.

У постанові від 03.11.2021р. у справі № 360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення», вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини.

Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також суд зазначає, що з 15.12.2023 року набрав чинності Закон України «Про адміністративну процедуру» № 2073-IX (далі Закон № 2073-IX).

Згідно частин 1 та 2 статті 1 Закону № 2073-IX цей Закон регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.

Згідно статті 2 Закону № 2073-IX: адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації; адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб).

В даному випадку дії відповідача при розгляді заяви позивачки від 20.06.2024 року мають ознаки юридично значущої дії індивідуального характеру, оскільки вони вчинені адміністративним органом для вирішення конкретної справи та мали бути спрямовані на набуття та реалізацію права позивачки щодо належного соціального (пенсійного) забезпечення.

Тобто, рішення щодо незарахування до страхового стажу позивачки в подвійному розмірі періодів роботи з 01.08.1994 по 06.09.2004 та з 07.09.2004 по 31.05.2007 роки на посадах медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення та старшої медичної сестри анестезіологічного відділення, викладене у листі-відповіді від 05.07.2024 року № 19816-18216/Б-02/8-1500/24, за своєю суттю є адміністративним актом, виданими відповідачем за результатами розгляду поданої заяви від 20.06.2024 року.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 6 Закону № 2073-IX адміністративний орган здійснює адміністративне провадження виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, цим Законом та іншими законами України, а також на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Тобто, при прийнятті рішення за результатами розгляду заяви позивачки від 20.06.2024 року відповідач в обов`язковому порядку повинен був прийняти до уваги правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду по справам, у яких досліджувались подібні правовідносини.

Враховуючи викладене вище, а також на підставі приписів статті 60 Закону № 1788- XII, постанови Кабінету Міністрів України від 4.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР «Про подальше вдосконалення анестезіолого - реанімаційної допомоги населенню» № 841 від 11.06.1986 року, наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 року № 303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України», листа-роз`яснення Міністерства охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 року № 10.01.09/2209, наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 року № 605 «Про поліпшення анестезіолого-реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації і інтенсивної терапії, листа-роз`яснення Пенсійного фонду України № 3544-03, листа-роз`яснення Міністерства праці і соціальної політики України, Пенсійного фонду України та Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2002 року, листа-роз`яснення Міністерства охорони здоров`я України від 02.02.2011 року № 10.01.10/303, листа-роз`яснення Міністерства праці та соціального захисту, Пенсійного фонду України та Міністерства охорони здоров`я від 02.08.2002 року, суд вважає, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивачки в подвійному розмірі при призначенні пенсії та в подальшому при перерахунку пенсії періоди роботи на посаді медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення з 01.08.1994 по 06.09.2004 роки та з 07.09.2004 по 31.05.2007 роки - на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення 2-ї Міської клінічної лікарні м. Одеси, а також з 01.06.2007 по 27.02.2013 роки на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення Комунальної установи «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова».

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити позивачці перерахунок розміру пенсії за окремі періоди роботи з конкретних дат (дати призначення пенсії з 14.06.2011 року та з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018 року) та здійснити їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум вважаю за необхідне зазначити наступне.

Саме з дати призначення позивачці пенсії з 14.06.2011 року відповідач протиправно не обчислив стаж роботи позивача на посаді анестезіологічної служби в подвійному розмірі. Ті ж самі протиправні дії відповідач вчинив і при перерахунку пенсії з 01.04.2018 року, а саме - протиправно не обчислив відповідний стаж роботи позивача в подвійному розмірі. І саме тому саме з цих дат (призначення та перерахунку пенсії) позивач зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії та здійснити її виплату з урахуванням вже виплачених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність відмови позивачу в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмірі спірних періодів роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із змісту положень ст. 245 КАС України видно, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ст. 245 КАС України.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує його при розгляді даної справи.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, враховуючи встановлені по справі обставини, виходячи з повноважень, визначених ст. 245 КАС України, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд приходить до переконання, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача є: визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи на посаді медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення 2-ї Міській клінічній лікарні м. Одеси у період з 01.08.1994 року по 06.09.2004 року, на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення 2-ї Міської клінічної лікарні м. Одеси у період з 07.09.2004 року по 31.05.2007 року та на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення Комунальної установи «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» у період з 01.06.2007 року по 27.02.2013 року.

Правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями.

Враховуючи викладене, з метою повного та ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі: з дати призначення пенсії з 14.06.2011 року періоди роботи у 2-й Міській клінічній лікарні м. Одеси на посаді медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення з 01.08.1994 року по 06.09.2004 року, на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення з 07.09.2004 року по 31.05.2007 року та в Комунальній установі «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення - з 01.06.2007 року по 31.05.2011 року; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018 року період роботи в Комунальній установі «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення з 01.06.2011 року по 27.02.2013 року та здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру пенсії та її виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, те що позивачка звільнена від сплати судового збору розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи на посаді медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення 2-ї Міській клінічній лікарні м. Одеси у період з 01.08.1994 року по 06.09.2004 року, на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення 2-ї Міської клінічної лікарні м. Одеси у період з 07.09.2004 року по 31.05.2007 року та на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення Комунальної установи «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» у період з 01.06.2007 року по 27.02.2013 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі: з дати призначення пенсії з 14.06.2011 року періоди роботи у 2-й Міській клінічній лікарні м. Одеси на посаді медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення з 01.08.1994 року по 06.09.2004 року, на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення з 07.09.2004 року по 31.05.2007 року та в Комунальній установі «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення - з 01.06.2007 року по 31.05.2011 року; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018 року період роботи в Комунальній установі «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення з 01.06.2011 року по 27.02.2013 року та здійснити ОСОБА_1 відповідний перерахунок розміру та виплату розміру пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65107, ).

Суддя С.О. Cтефанов