Справа № 420/14752/24
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2024-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України відносно ОСОБА_1 стосовно не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за весь час затримки за період з 28 лютого 2023 року по 05 лютого 2024 року за весь час затримки виплати грошового забезпечення;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за весь час затримки за період за період з 28 лютого 2023 року по 05 лютого 2024 року за весь час затримки виплати грошового забезпечення;

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час проходження військової служби, старший сержант ОСОБА_1 27.02.2023 року отримав вогнепальний внутрішній перелом правого передпліччя, множинні рани з зараження судинного пучка.

У зв`язку з отриманням бойового поранення (27.02.2023 р.) ОСОБА_1 проходив довготривале лікування та перебував на стаціонарному лікуванні.

Відповідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 3842 ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 28.02.2023 по 01.03.2023 р.

Згідно виписки № 5283 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5289 ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 01.03.2023 по 13.03.2023р.

Відповідно до виписки № 6332 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 13.03.2023 по 17.03.2026 р.

Відповідно довідки ВЛК від 16.03.2023, ОСОБА_1 отримав відпустку за станом здоров`я на ЗО (тридцять) календарних днів.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2079 ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 04.05.2023 по 19.05.2023 р.

Відповідно до довідки ВЛК від 19.05.2023, ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.

Відповідно до довідки ВЛК від 20.06.2023, ОСОБА_1 на підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб, графи - ТДВ - потребує відпустки за станом здоров`я на 90 календарних днів.

У вищевказані періоди ОСОБА_1 не здійснювали виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу , поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

На виконання заяви представника заявника на розрахунковий рахунок нарахована щомісячна доплата у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченою Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 р, з урахуванням фактично виплачених сум.

Представником позивача, адвокатом Єрьоміною В.А. було направлено заяву на адресу відповідача про нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків невиплаченого грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди за весь час затримки за період з 28 лютого 2023 року по день фактичної виплати додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» включно за весь час затримки виплати.

Листом від 29.02.2024 р. відповідач повідомив про відсутність правових підстав для нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів.

Позивач вважає, що відповідачем в порушення статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не виплачено на користь позивача компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати.

Ухвалою від 20.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 12.08.2024 року у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування правової позиції відповідачем зазначено, що виплата додаткової винагороди позивачеві здійснювалась своєчасно, на виконання відповідних наказів командира військової частини НОМЕР_1 , які видавались по мірі надходження відповідних документальних підстав.

З огляду на вищезазначене вимога позивача нарахувати та виплатити йому компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення є не обґрунтованою та безпідставною.

Ухвалою від 19.08.2024 року вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, витребувано у відповідача докази у справі. Підготовче засідання призначено на 12.09.2024 року.

Ухвалою від 12.09.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.09.2024 року.

Від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності

Відтак справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби старший сержант ОСОБА_1 27.02.2023 року отримав вогнепальний внутрішній перелом правого передпліччя, множинні рани з зараження судинного пучка.

У зв`язку з отриманням бойового поранення (27.02.2023 р.) ОСОБА_1 , проходив довготривале лікування та перебував на стаціонарному лікуванні.

Відповідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 3842 ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 28.02.2023 по 01.03.2023 р.

Згідно виписки № 5283 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5289 ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 01.03.2023 по 13.03.2023р.

Відповідно до виписки № 6332 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 13.03.2023 по 17.03.2023 р.

Відповідно довідки ВЛК від 16.03.2023, ОСОБА_1 отримав відпустку за станом здоров`я на ЗО (тридцять) календарних днів.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2079 ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 04.05.2023 по 19.05.2023 р.

Відповідно до довідки ВЛК від 19.05.2023, ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.

Відповідно до довідки ВЛК від 20.06.2023, ОСОБА_1 на підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб, графи - ТДВ - потребує відпустки за станом здоров`я на 90 календарних днів.

Як зазначено позивачем, у вищевказані періоди, ОСОБА_1 не здійснювали виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу , поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

На виконання заяви представника заявника 05.02.2024 року на розрахунковий рахунок нарахована щомісячна доплата у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченою Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 р, з урахуванням фактично виплачених сум у розмірі 710 215, 06 грн.

Представником позивача, адвокатом Єрьоміною В.А. було направлено заяву на адресу відповідача про нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків невиплаченого грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди за весь час затримки за період з 28 лютого 2023 року по день фактичної виплати додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» включно за весь час затримки виплати.

Листом №2/1157 від 29.02.2024 р. відповідач повідомив, що враховуючи той факт, що більшість копій доданих документів є неналежної якості, що повністю або частково унеможливлює з`ясування їх змісту з метою правильного та об`єктивного вирішення питання щодо виплати додаткової грошової винагороди, нагальною с необхідність додаткового отримання копій зазначених документів належної якості (у робочому порядку).

Також об`єктивна затримка у здійсненні відповідних розрахунків обумовлена необхідністю опрацювання значної кількості інформації та документів з метою перевірки підстав для нарахування та періодів лікування, за які додаткова винагорода має бути сплачена, необхідності з`ясування додаткових обставин (зокрема, щодо причин своєчасного внесення інформації про поранення старшого сержанта ОСОБА_2 в Журнал обліку ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 ; відсутності у справах та Журналі реєстрації вхідних документів медичних документів старшого сержанта ОСОБА_3 , що були підставами для направлення його на лікування та надання відпустки за станом здоров`я, вини посадових осіб, причин та умов, що цьому сприяли), здійснення відповідних розрахунків та погодження з фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_2 .

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за весь час затримки за період з 28 лютого 2023 року по 05 лютого 2024 року виплати грошового забезпечення, звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частин 2, 3 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексту - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Закон України №2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, дія означених законодавчих приписів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).

Пунктом 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, визначено, що його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно із п.п.2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За вказаним регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків виплачено нарахований дохід, чи виплаченого його взагалі та коли такий платіж здійснено, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме вказане є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Наведене у ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового забезпечення). Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень ст.ст.1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», окремих положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Використане у ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19.10.2000р. формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

У випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 13 січня 2020р. у справі №803/203/17, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок №260).

Відповідно до вимог Порядку №260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

У період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.

При цьому Порядок №260 визначає, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Відповідно до п.2 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, винагороди, а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Відповідно до пункту 2 розділу І наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачується в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Як встановлено судом, довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ОСОБА_4 видана 01.05.2023 (вих. № 1449) на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2023 №43, та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.06.2023 №336 старшому солдату ОСОБА_5 у липні 2023 року здійснено виплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану (у розрахунку 100 000 гривень на місяць) за період з 01.03.2023 по 16.03.2023, та з 27.03.2023 по 31.03.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.

Таким чином, зазначений наказ видано встановленим порядком після надходження на адресу командира військової частини НОМЕР_1 відповідних документальних підстав.

За результатом розгляду заяви представника ОСОБА_1 від 07.07.2023, яка вперше надійшла до військової частини НОМЕР_1 разом зі скаргою на бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 та супровідним листом командира військової частини НОМЕР_2 від 20.11.2023 № 22/5017, надано відповідь командира військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2023 № 1/6210 про наявність підстав для нарахування та виплати додаткової винагороди за період лікування.

Суд приймає до уваги доводи відповідача, що більшість наданих із заявою копій документів були неналежної якості, що повністю або частково унеможливлювало з`ясування їх змісту з метою розрахунку відповідного періоду, за який необхідно здійснити нарахування, та з метою правильного та об`єктивного вирішення питання щодо виплати додаткової винагороди, виникла необхідність додаткового отримання копій зазначених документів (належної якості) у робочому порядку, про що і зазначено у листі командира військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2023 №1/6210. Також зазначено про необхідність врахування наявності певних термінів для здійснення відповідних розрахунків фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 , перевірки правильності здійснених нарахувань та погодження з фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_2 , а також наголошено про наявність певних особливостей бюджетного фінансування відповідних видатків.

За результатом поточного опрацювання наданих (повторно) документів, наслідком чого стало видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.01.2024 №23, ОСОБА_5 здійснено перерахунок додаткової винагороди (у розрахунку 100 000 гривень на місяць) за період стаціонарного лікування у зв`язку пораненням, отриманим при захисті Батьківщини, за періоди, зазначені у Додатку 1 до цього наказу; здійснено перерахунок додаткової винагороди за період перебування у відпустці (відпустках) за станом здоров`я у зв`язку з отриманням тяжкого поранення при захисті Батьківщини, за періоди, зазначені у Додатку 2 до цього наказу.

Крім того, суд враховує, що приписами постанови КМ України від 8 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" передбачено, що на період воєнного стану військовослужбовцям, в тому числі Державної прикордонної служби, виплачується додаткова винагорода. Розмір такої винагороди, підстави нарахування залежать від багатьох чинників: періоду (часу) участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та районів (місць) їх здійснення.

Додаткова винагорода на період дії воєнного стану, яка встановлена Постановою №168, є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовців, виплата якої, з одного боку, має регулярний щомісячний характер, а, з іншого, - обмежена строком дії воєнного стану в Україні.

Правова природа такої виплати невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни.

Така винагорода не виплачується щомісячно і в конкретно визначеному розмірі. По цій причині така винагорода не носить постійний характер та є одноразовою виплатою.

З огляду на зміст пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, яким регламентовано підстави та порядок виплати додаткової винагороди, така винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану, її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від виконання завдань, та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди.

Отже, додаткова винагорода на період дії воєнного стану, яка встановлена Постановою №168, не є в розумінні вимог Закону №2050-III грошовим доходом громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, а тому порушення строку її виплати не є підставою для нарахування та виплати компенсації, передбаченої цим Законом №2050-III.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що додаткова винагорода військовослужбовцям на період дії воєнного стану не є складовою частиною грошового забезпечення, а тому у відповідача відсутні підстави для нарахування та виплатити компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої додаткової винагороди, передбаченої постановою КМ України від 28.02.2022 №168.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати додаткової грошової винагороди, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за весь час затримки за період з 28 лютого 2023 року по 05 лютого 2024 року.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.

.