Справа № 440/3123/24
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 р. Справа № 440/3123/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2024, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/3123/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №89 від 14.08.2023, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії відповідно до частини 2 статті 144 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що надає право на отримання дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи на посаді випробувача деталей та приладів 4-го розряду Полтавського заводу "Знамя", що передбачена в Списку №2, з 24 липня 1985 року по 17 жовтня 1993 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29.11.2021 достроково пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно пункту 2 статті 114 Закону України " Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 14.08.2023 №89.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що надає право на отримання дострокової пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період роботи на посаді випробувача деталей та приладів 4-го розряду Полтавського заводу "Знамя" з 24 липня 1985 року по 17 жовтня 1993 pоку та призначити ОСОБА_1 з 29 листопада 2021 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що довідки про заробітну плату не містять інформацію про роботу з шкідливими і важкими умовами праці та не можуть слугувати підставою для визначення пільгового характеру роботи. Також вважає, що адміністративний суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

29.11.2021 позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (список №2).

Рішенням відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення ГУПФ України в Луганській області від 03.12.2021 №57 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з огляду на ненадання нею документів, передбачених пунктом 3 Порядку №18-1 для підтвердження пільгового стажу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2022 у справі №440/185/22, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2022, визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Луганській області від 03.12.2021 №57 та зобов`язано ГУПФ України в Луганській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 29.11.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків, сформульованих судом у цій справі.

На виконання цього судового рішення відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 від 29.11.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та рішенням від 30.12.2022 №89 відмовив у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Мотивуючи це рішення відповідач зазначив, що у позивача відсутній пільговий стаж роботи за списком №2, оскільки до такого стажу не зараховано період роботи ОСОБА_1 у виробничому об`єднанні "Знамя" Полтавський завод "Знамя" з 24.07.1985 по 18.10.1993, оскільки за дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_2 не можливо визначити постійної зайнятості протягом повного робочого дня на роботах із шкідливими та важкими умовами праці, а саме відсутні: інформація, що робота випробувачем деталей та приладів є пільгова, відомості про характер виконуваної роботи з посиланням на Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, атестацію робочих місць за умовами праці. Крім того пенсійний орган зазначив, що долучені до заяви довідки від 11.09.1995 №15/6, від 24.12.2008 №15-1731 та від 28.02.2016 №82, видані Полтавським заводом "Знамя" суперечать одна одній в періоді роботи, тривалості та посилання на Перелік виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.

Не погодившись з рішенням пенсійного органу від 30.12.2022 №89, позивач звернулась до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 у справі №440/1174/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 30.12.2022 №89 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що надає право на отримання дострокової пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період роботи на посаді випробувача деталей та приладів 4-го розряду Полтавського заводу "Знамя" з 24.07.1985 по 17.10.1993 та призначити ОСОБА_1 з 29.11.2021 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2023 рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 у справі №440/1174/23 скасовано в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що надає право на отримання дострокової пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 2 частини 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період роботи на посаді випробувача деталей та приладів 4-го розряду Полтавського заводу "Знамя" з 24.07.1985 по 17.10.1993 та призначити ОСОБА_1 з 29.07.2021 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В скасованій частині прийнято постанову, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.11.2021, з урахуванням висновків суду. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідачем не вчинено будь-яких дій для витребування відповідних первинних документів від підприємств, які б підтвердили або спростували, інформацію зазначену в вищезазначених довідках, а також право позивача на призначення пенсії, та погодився з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №89 від 30.12.2022, оскільки вказане рішення відповідачем прийнято в порушення пп 3 п. 4.2 розд. IV Порядку № 22-1, без урахування всіх необхідних документів. Одночасно суд апеляційної інстанції вважав передчасним висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що надає право на отримання дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період роботи на посаді випробувача деталей та приладів 4-го розряду Полтавського заводу "Знамя", що передбачена в Списку № 2, з 24.07.1985 по 18.10.1993 та зобов`язання ГУПФ України в Луганській області призначити ОСОБА_1 , з 29.11.2021 дострокову пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно із п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки належним способом захисту прав позивачки в спірних правовідносинах є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 89 від 30.12.2022 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.11.2021 р., з урахуванням висновків суду.

На виконання цих судових рішень відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 від 29.11.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та рішенням від 14.08.2023 №89 відмовив у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Мотивуючи це рішення відповідач зазначив, що особова картка форми П-2 не містить інформації про роботу зі шкідливими і важкими умовами праці та не може слугувати підставою для призначення пільгового характеру роботи за професією «випробувач деталей та приладів», довідки про заробітну плату не містять інформацію про роботи з шкідливими і важкими умовами праці та не можуть слугувати підставою для визначення пільгового характеру роботи, згідно довідок та документів, не можливо підтвердити роботи ОСОБА_1 в якості «випробувач деталей та приладів». Крім того пенсійний орган зазначив, що долучені до заяви довідки від 11.09.1995 №15/6, від 24.12.2008 №15-1731 та від 28.02.2016 №82, видані Полтавським заводом "Знамя" суперечать одна одній в періоді роботи, тривалості та посилання на Перелік виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.

Не погодившись з рішенням пенсійного органу від 14.08.2023 №89, позивач звернулась до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно відмовив ОСОБА_1 у зарахуванні до її спеціального (пільгового) стажу роботи за списком №2 періоду з 24.07.1985 по 17.10.1993 та, як наслідок, прийняв неправомірне рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV, а тому належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що надає право на отримання дострокової пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період роботи на посаді випробувача деталей та приладів 4-го розряду Полтавського заводу "Знамя" з 24 липня 1985 року по 17 жовтня 1993 pоку та призначити ОСОБА_1 з 29 листопада 2021 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказанго Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

Вимогами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною першою статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") /надалі - Закон №1058-IV/ передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За змістом пункту 2 частини другої цієї статті, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: (...) з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

При цьому, як визначено статтею 44 Закону №1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У силу пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (надалі - Порядок №383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 (надалі - Порядок № 22-1; у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, з-поміж іншого: надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Вимогами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах жінкам з підстави, визначеної цим пунктом, визначено: 1) досягнення віку 55 років; 2) наявність страхового стажу тривалістю не менше 25 років; 3) наявність пільгового стажу роботи за списком №2 тривалістю щонайменше 10 років.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на дату звернення до пенсійного органу із заявою від 29.11.2021 про призначення пенсії виповнилось повних 57 років.

Пенсійним органом обчислено стаж роботи ОСОБА_1 та визначено, що загальний страховий стаж роботи позивача на дату звернення із заявою про призначення пенсії становив 26 років 08 місяців 26 днів.

За підрахунком пенсійного органу, у ОСОБА_1 відсутній спеціальний (пільговий) стаж роботи за списком №2. При цьому, до стажу роботи позивача не зарахований період її працевлаштування на Полтавському заводі "Знамя" з 24.07.1985 по 18.10.1993.

Судовим розглядом встановлено, що факт працевлаштування ОСОБА_1 на Полтавському заводі "Знамя" підтверджений записами у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_2 , що надавалась пенсійному органу разом із заявою про призначення пенсії.

Зі змісту трудової книжки слідує, що ОСОБА_1 24.07.1985 прийнята у відділ технічного контролю Полтавського заводу "Знамя" випробувачем деталей та приладів 4-го розряду, а 18.10.1993 - переведена на посаду інженера - технолога у відділ головного технолога.

Довідкою Полтавського заводу "Знамя" від 11.09.1995 вих.№15/6 підтверджено, що ОСОБА_1 з 24.07.1985 по 18.10.1993 працювала повний робочий день випробувачем деталей та приладів електронної техніки, що передбачена Списком №2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956, атестацію робочих місць проведено, наказ від 06.02.1995 №24.

Також довідкою Виробничого об`єднання "Знамя" від 28.02.2016 вих.№82 підтверджено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ДП "ВО "Знамя" з 24.07.1985 по 17.10.1993, виконувала роботи, пов`язані із застосуванням шкідливих речовин, що передбачені Списком №2, розділ 33, код КП 23200000 - 1753, підстава - постанова Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10; атестація проведена в 1995 році (наказ від 06.02.1995 №24) є первинною.

Стосовно зазначення у довідці Виробничого об`єднання "Знамя" від 24.11.2008 вих.№15-1731 про те, до пільгового стажу зараховується лише період роботи до 21.08.1992, оскільки атестація (наказ від 06.02.1995 №24) не підтвердила пільговий стаж , судова колегія звертає увагу на те, що позивач разом із заявою про призначення пенсії надавала архівну довідку від 28.01.2021 разом з копією наказу Виробничого об`єднання "Знамя" від 06.02.1995 №24 про проведення атестації робочих місць.

У додатку до згаданого наказу до Списку робочих місць, виробництв, професій і посад, що мають право на пенсію на пільгових умовах віднесено професію випробувача деталей і приладів.

В архівній довідці від 28.01.2021 №С-05.7-13/46 зазначено, що відповідно до особових рахунків нарахування заробітної плати ОСОБА_1 відпустки без збереження заробітної плати за період роботи з 1985 по 1994 роки не надавалися; наказів про переведення на роботу з неповним робочим днем та на інші роботи немає.

Щодо посилань відповідача на те, що долучені до заяви про призначення пенсії довідки від 11.09.1995 №15/6, від 24.12.2008 №15-1731 та від 28.02.2016 №82, видані Полтавським заводом "Знамя", суперечать одна одній в частині зазначення періодів та тривалості роботи, а також віднесення займаної посади до переліків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2, то судова колегія звертає увагу на те, що такі довідки видані роботодавцем, а згадані суперечності усуваються відомостями, зазначеними у дублікаті трудової книжки, архівних довідках разом з долученими до них документами.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 у період з 24.07.1985 (дата зарахування на посаду) по 17.10.1993 (згідно архівної довідки від 28.01.2021 №С-05.7-13/46 з 18.10.1993 переведена на посаду інженера-технолога в ОГТ) працювала на Полтавському заводі "Знамя" (у подальшому - Виробниче об`єднання "Знамя") на посаді випробувача деталей та приладів 4-го розряду, що передбачена списком №2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 (розділ 16, пункт "а").

Атестацію робочих місць Виробничим об`єднанням "Знамя" вперше проведено у 1995 році на підставі наказу від 06.02.1995 №24, в додатку до якого значиться професія випробувача деталей і приладів.

Тож, відповідач безпідставно не зарахував до спеціального (пільгового) стажу роботи ОСОБА_1 за списком №2 період її трудової діяльності з 24.07.1985 по 17.10.1993, що загалом становить 8 років 02 місяці 24 днів.

Положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У відповідності до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

До того ж орган, що призначає пенсію, за наявності сумнівів має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви, прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Ненадання підприємством або допущення підприємством помилок при видачі уточнюючої довідки не може нівелювати право позивача на пенсію, яке гарантовано Конституцією України. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. При цьому, пенсійний орган, не позбавлений права самостійно перевірити належність професій позивача за спірний період до відповідних діючих на час його роботи Списків.

Таким чином, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його первинних документах. Помилки в заповненні первинних документів не може бути підставою для виключення спірного періоду роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за неналежний порядок їх ведення та заповнення з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Також, колегія суддів зауважує, що суд апеляційної інстанції у справі №440/1174/23 звертав увагу, що відповідачем не вчинено будь-яких дій для витребування відповідних первинних документів від підприємств, які б підтвердили або спростували, інформацію зазначену в вищезазначених довідках, а також право позивача на призначення пенсії.

В ході судового розгляду встановлено, що в матеріалах справи №440/3123/24 відсутні належні та допустимі докази того, що пенсійний орган звертався до підприємств, у яких працювала позивач або до архівної установи для підтвердження відомостей щодо спірних періодів її роботи. При цьому, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

Так, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а трудова книжка позивача та подані документи містять записи про її роботу протягом спірних періодів, що дає їй право на зарахування їх до відповідного пільгового стажу.

Суд враховує, що обчисленого спеціального стажу загалом не достатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 55 років. Натомість позивачу на дату звернення до пенсійного органу із заявою від 29.11.2021 виповнилось 57 років.

У пункті 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV зазначено, що працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: (...) жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Тож, позивач має право на зменшення загального пенсійного віку (60 років) з урахуванням наявного стажу роботи за списком №2 на 4 роки.

Суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17.

Що стосується доводів апелянта про те, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Так, поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічна позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі № 817/864/18 та від 11 листопада 2019 року у справі № 818/960/17.

За приведених положень законодавства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач безпідставно відмовив позивачці у зарахуванні до її спеціального (пільгового) стажу роботи за списком №2 періоду з 24.07.1985 по 17.10.1993 та, як наслідок, прийняв неправомірне рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV, а тому належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що надає право на отримання дострокової пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період роботи на посаді випробувача деталей та приладів 4-го розряду Полтавського заводу "Знамя" з 24 липня 1985 року по 17 жовтня 1993 pоку та призначити ОСОБА_1 з 29 листопада 2021 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 по справі №440/3123/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк