Справа № 400/2072/24
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/2072/24

Місце прийняття ухвали суду 1 інстанції:

м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту ухвали суду 1 інстанції:

14.06.2024 року;

Суддя І інстанції: Брагар В.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

05.03.2024 року ОСОБА_1 звертався до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо зменшення відсоткового показника (з 90% до 70%) розміру грошового забезпечення під час перерахунку пенсії на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі №400/14552/23;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2023 року на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби від 02.11.2023 року №11/19125 з урахуванням основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення та без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо зменшення ОСОБА_1 при перерахунку пенсії з 01.02.2023 на підставі довідки №11/19125 від 02.11.2023 р. основного розміру пенсії з 90% до 70% грошового забезпечення.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 01.02.2023 року на підставі довідки №11/19125 від 02.11.2023 р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум та здійснити виплату відповідної суми різниці.

Рішення у даній справі набрало законної сили 20.05.2024 року та звернуто до примусового виконання у виконавчому провадженні ВП №75122166.

10.06.2024 року ОСОБА_1 в порядку статті 383 КАС України подав суду першої інстанції заяву, в якій просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, які полягають у неналежному виконанні рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року у справі №400/2072/24, а саме зміни суми розміру грошового забезпечення під час проведення перерахунку пенсії;

зобов`язати керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити заходи задля усунення порушень прав позивача, а саме забезпечення проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі суми грошового забезпечення, що вказана у довідці №11/19125, виходячи з розрахунку 90% грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром;

зобов`язати керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повідомити Миколаївський окружний адміністративний суд про результати вжитих заходів.

В обґрунтування вказаних вимог зазначено, що під час виконання рішення суду у даній справі та перерахунку пенсії Управління зменшило розмір грошового забезпечення позивача, визначеного у довідці №11/19125. Таким чином, відповідач прямо проігнорував висновки судового рішення, яке набрало законної сили в цій адміністративній справі, та здійснив обмеження пенсії, суттєво порушивши соціальні права позивача.

При цьому, позивач наголошує на тому, що порядок перерахунку та виплати пенсій військовослужбовців і прирівняних до них осіб регулюється виключно Законом України №2262, який не передбачає жодних обмежень розміру грошового забезпечення, визначеного компетентним органом, максимальною величиною бази нарахування єдиного внеску.

Наполягаючи на неправомірності дій Управління та акцентуючи увагу на порушенні відповідачем права позивача, підтверджене в судовому порядку, на виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, заявник просить задовольнити подану заяву у повному обсязі.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з розрахунку складових зазначених у довідці №11/19125 від 02.11.2023 року з урахуванням 90% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат.

Суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області привести у відповідність виконання рішення суду по справі №400/2072/24 шляхом проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023 року з урахуванням складових зазначених у довідці №11/19125 від 02.11.2023 року (посадовий оклад 14170,00 грн., оклад за військовим званням 2250,00 грн., надбавка за вислугу років 8210,00 грн., надбавка за особливості проходження служби 22167,00 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень 2834,00 грн., надбавка за кваліфікацію 991,90 грн., премія 55971,50 грн., всього 106594,40 грн.) з урахуванням 90% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат.

Вирішуючи подану заяву, суд першої інстанції виходив з того, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований приписами статті 383 КАС України, має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами його застосування є невиконання судового рішення, яке стало наслідком протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, на якого покладений обов`язок щодо виконання рішення.

Посилаючись на ту обставину, що відповідач на виконання судового рішення суду у цій справі не здійснив перерахунок та виплату пенсії позивача з розрахунку складових зазначених у довідці від 02.11.2023 року №11/19125 з урахуванням 90% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром, суд вказав на протиправність таких дій Управління. При цьому, суд першої інстанції зауважив на відсутності підстав для постановлення ухвали в порядку, передбаченому статтею 249 КАС України, оскільки позивач звернувся із відповідною заявою на стадії виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області просить ухвалу суду скасувати.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірне питання, та обставинам справи і помилково не враховано, що відповідачем на виконання рішення у цій справі проведено перерахунок раніше призначеної пенсії позивача з урахуванням даних про розмір грошового забезпечення, визначеного у довідці від 02.11.2023 року №11/19125, вимог Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та виходячи з основного розміру пенсії 90% відповідного грошового забезпечення. Отже, Управління у повній мірі виконало зобов`язання, покладене на відповідача судовим рішенням, яке набрало законної сили у цій справі, та порушень прав позивача не допустило.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 у визначений апеляційним судом строк не надійшов.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вказані положення Основного Закону кореспондуються із приписами частин 2, 3 статті 14 КАС України, згідно яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення щодо обов`язковості судових рішень містять норми статті 370 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 6 вказаної статті КАС України передбачено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Таким чином, забезпечення виконання судових рішень у публічно-правових спорах покладається, зокрема, на адміністративний суд, який, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяє реалізації конституційних засад обов`язковості судового рішення.

На важливості належного виконання судового рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях і Конституційний Суд України.

Так, Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00, від 20 липня 2004року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява №30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтями 14, 370 КАС України.

Фактичне не виконання рішення суду, що набрало законної сили, є достатньою правовою обставиною для застосування судом заходів судового контролю.

Встановлення дійсних причин виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналіз відповідних актів законодавства та дій суб`єкта владних повноважень, здійснених та спрямованих на виконання судового рішення, перевірка їх відповідності вимогам законодавства, встановлення наявності та форми вини відповідної посадової особи, здійснюються відповідним адміністративним судом на стадії судового контролю за виконанням рішення.

Апеляційний суд враховує, що судовим рішенням, яке набрало законної сили у цій адміністративній справі, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки №11/19125 від 02.11.2023 року, виходячи з основного розміру пенсії 90% та починаючи з 01.02.2023 року, без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум.

Оспорюваною у цій справі була протиправність дій Управління, що виразились у зменшенні позивачу відсоткового показника (з 90% до 70%) розміру пенсії від грошового забезпечення, визначеного у довідці №11/19125 від 02.11.2023 року.

Згідно представленого розрахунку з пенсійної справи, на виконання рішення Управління з 01.02.2023 року провело позивачу перерахунок пенсії, виходячи з основного розміру 90% від грошового забезпечення.

При розрахунку пенсії Управління виходило із суми грошового забезпечення 100500 грн., тобто максимальної величини бази нарахування єдиного внеску. Управління зазначає, що розрахунок пенсії позивача в такому порядку відповідає вимогам Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Саме із проведенням розрахунку пенсії у такий спосіб не погоджується позивач, вказуючи на допущення відповідачем порушень вимог спеціального законодавства Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та звуження його прав на пенсію у повному і належному розмірі.

Надаючи правову оцінку вимогам заявника, повторюючись, колегія суддів звертає увагу на те, що судовий контроль в порядку статті 383 КАС України спрямований на забезпечення виконання рішення за результатом вирішення публічно-правового спору та правомірності дій чи рішень суб`єкта владних повноважень, вчинених/прийнятих на виконання рішення в адміністративній справі.

Отже, для застосування вказаних заходів судового контролю має мати місце саме факт протиправності дій суб`єкта владних повноважень, тобто дій, які не відповідають способу та порядку, визначеним у відповідному судовому рішенні.

При цьому, як вже зазначалось, оспорюваною у даній справі була протиправність дій Управління щодо зменшення відсоткового розміру пенсії позивача (з 90% до 70% від відповідного грошового забезпечення) і такі порушення є усунутими відповідачем на момент виконання судового рішення. Як свідчать представлені учасниками докази, перерахунок пенсії проведений позивачу, виходячи з основного розміру 90%.

Водночас, рішенням суду у цій справі на орган пенсійного фонду не покладався обов`язок щодо перерахунку та виплати пенсії позивача без урахування положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а отже вимоги заявника виходять за межі виконання рішення та не підтверджують протиправність дій Управління, вчинених на виконання рішення саме у цій адміністративній справі.

Перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне також вказати, що наслідком встановлення судом протиправності рішень, дій чи бездіяльності, вчинених/прийнятих суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, є постановлення судом окремої ухвали для вжиття відповідним суб`єктом владних повноважень заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. З наведеного слідує і помилковість висновку суду першої інстанції про відсутність обставин для направлення відповідному суб`єкту окремої ухвали у разі виявлення порушень закону і прав позивача на стадії виконання судового рішення.

Натомість, оскільки на виконання судового рішення в цій адміністративній справі відповідачем вчинені дії відповідно до покладеного судом на відповідача зобов`язання, а незгода позивача із порядком розрахунку пенсії виходить за межі спірних правовідносин у даній справі, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заяви позивача та наявність підстав для її задоволення.

Оскільки висновки суду не відповідають нормам процесуального права і обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення заяви без задоволення.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку статті 383 КАС України, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв