Справа № 490/8337/24
Суддя: Саламатін О. В.
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 490/8337/24
н/п 2-а/490/125/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участі секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Баженов Дмитро Вікторович, звернувся до Центрального районного суду міста Миколаєва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.08.2024 року уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 - головним спеціалістом комплектування ОСОБА_2 відносно позивача складено протокол №537 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

09.09.2024 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_3 розглянуті матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно позивача та винесено постанову №493 від 09.09.2024 року якою ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф 25500 грн.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова є протиправною, винесена з порушенням норм адміністративного та процесуального права та підлягає скасуванню.

Зазначає, що в протоколі №537 від 30.08.2024 року та постанові №493 від 09.09.2024 року у фабулі вказані обставини, які не відповідають дійсності.

Щодо обставин справи вказує, що прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення облікових даних та для вирішення питання щодо отримання відстрочки на підставі здобуття освіти. При цьому, питання відстрочки під час перебування в ІНФОРМАЦІЯ_2 залишили на другому плані і в порушення п.69 Постанови КМУ №560 від 16 травня 2024 року було запропоновано пройти військово-лікарську комісію (ВЛК). Порушуючи п.74 вищезазначеної Постанови КМУ посадовими особами не було оформлено та зареєстровано в журналі реєстрації направлень на ВЛК за формою згідно з додатком 12 письмове направлення комісію та відповідно не видавалося йому під особистий підпис.

Продовжуючи порушувати правові норми, позивачеві оформили, під відеофіксацію, відмову від проходження ВЛК і склали протокол №537. Дату розгляду справи про адміністративне правопорушення не визначали, на день винесення постанови №493 виклик, вимогу або повістку не оформлювали.

Пізніше в цей же день він в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав повістку на прибуття 02.09.2024 року, яку виконав, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , але нічого не відбулося і його відпустили до дому.

Постанову №493 від 09.09.2024 року, не роз`яснюючи його прав передбачених законодавством України, було винесено без його виклику.

Позивач наполягає що в його діях відсутні ознаки інкримінованого адміністративного правопорушення.

Крім того, зазначає, що під час запропонованого проходження ВЛК посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_4 не роз`яснили процедуру проходження ВЛК, не запропонували надати рентгенологічне обстеження органів грудної клітки, загальний аналіз крові, загальний аналіз сечі, серологічний аналіз крові на: антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), поверхневий антиген до вірусу гепатиту «В» (HbsAg), загальні антитіла до вірусу гепатиту «С» (anti-HCV), реакція мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном або загальні антитіла до блідої трепонеми (RW) і не роз`яснили, що відповідні документи перед проходженням ВЛК необхідно передати до ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із відповідною заявою про долучення до особової справи.

Вказує, що члени ВЛК не уповноважені при виявлених захворюваннях ставити діагноз, це повинен робити лікар під час лікування, а профільні члени ВЛК лиши ставлять експертне заключення на підставі наявних медичних документів, придатний військовозобов`язаний чи ні.

З огляду на це, пропонуючи пройти ВЛК, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_4 упереджено розуміли, що об`єктивність прийняття рішення членами ВЛК щодо позивача буде відсутня, а заключення противоправним.

Вважає що його дії на момент відмови цілком законні. Частково свої вимоги позивач під час відмови від проходження ВЛК зазначив в Протоколі №537 в графі: «пояснення і зауваження».

Звертає увагу суду на те, що складаючи протокол №537 та виносячи постанову №493 відповідачем було порушено норми статей 268, 271 КУпАП. А при винесенні оскаржуваної постанови №493, посадова особа не виконала вимоги ст.ст. 278-279 КУпАП та не намагалася їх виконати.

Просить суд скасувати постанову №493 від 09.09.2024 року по справі про адміністративне правопорушення, якою його визнано винним за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 25500 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2024 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

18.09.2024 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В.

Ухвалою судді від 20.09.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

4 жовтня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначає про необґрунтованість позовної заяви та її безпідставність.

В обгрунтування своїх заперечень відповідач вказує, що 30.08.2024 року громадянин ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних, ніяких питань стосовно отримання відстрочки громадянином ОСОБА_1 не заявлялось та на момент знаходження в ІНФОРМАЦІЯ_2 підстав на відстрочку відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» він не мав та не повідомляв, лише наголошував на те, що має відношення до релігійної організації Свідки Єгови, віровчення яких не допускає користування зброєю.

За рішенням керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 видавалося направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду №227/1 від 30.08.2024 року, яке зареєстроване в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію від якого позивач відмовився про, що було складено акт про відмову військовозобов`язаного у проходженні військово-лікарської комісії. Текст направлення на проходження військово-лікарської комісії від 30.08.2024 року позивачу було доведено 30.08.2024 року о 10 годині 20 хвилин. Після чого відносно позивача було складено протокол №537 від 30.08.2024 року за відмову від проходження військово-лікарської комісії, що є ознаками адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 210-1, чим порушив вимоги п.3 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», де зазначено обов`язок громадян проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Позивач під час складання протоколу не зазначав, що не в змозі прибути на 09 вересня о 15 годині 00 хвилин на розгляд справи про адміністративне правопорушення, дату та час розгляду справи було обрано позивачем, так як потребував часу на підготовку до розгляду справи та необхідністю скористатися юридичною допомогою. Копія протоколу про адміністративне правопорушення була вручена ОСОБА_1 , за отримання якої він власноруч розписався в протоколі при цьому був поінформований про дату, час та місце розгляду адміністративної справи відносно нього та власноруч надав пояснення при цьому заяв та клопотань про перенесення дати розгляду адміністративної справи не заявляв.

На розгляд справи, яке було призначене на 09 вересня 2024 року ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв`язку з чим згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП адміністративну справу розглянуто у його відсутність.

09 вересня 2024 року було винесено постанову №493 якою було прийнято рішення притягнути ОСОБА_1 до адміністративною відповідальності та застосувати санкцію у вигляді штрафу у сумі 25500 грн. Копію постанови позивач отримав власноруч 11 вересня 2024 року.

Зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено обов`язок громадян проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а працівники військово-лікарської комісії (ВЛК) мають доступ до єдиної бази даних Міністерства охорони здоров`я України (ЕСОЗ), в якій маються дані про звернення громадян до медичних закладів, причини звернення та встановлені діагнози. Також при проходженні ВЛК військовозобов`язані в обов`язковому порядку проходять ФГ дослідження, у них відбирають зразки крові для лабораторних досліджень, проводяться огляди відповідними лікарями відповідно з вимогами наказу МОУ №402 від 14.08.2008 року.

Враховуючи наведене вище, позивач вважає, що позовна заява має бути залишена без задоволення.

Суд зазначає, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені статею 286 КАС України § 2. «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Глави 11 « Особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ».

Відповідно до ч.2 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Проаналізувавши аргументи сторін наведені ними в позові та відзиві, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до такого висновку.

Згідно Направлення від 30.08.2024 року за №727/1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 направляється для встановлення придатності до військової служби. Вказане направлення підписано начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_4 .

Згідно Акту про відмову військовозобов`язаного у проходженні військово-лікарської комісії від 30.08.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовивися від отримання направленння на проходження військово-лікарської комісії. Текст направлення на проходження військово-лікарської комісії від 30.08.2024 року йому доведено (озвучено) 30.08.2024 року о 10:20 годин.

30.08.2024 року уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 - головним спеціалістом комплектування ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , було складено протокол №537 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Зі змісту протоколу вбачається, що 30.08.2024 року о 11:00 ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових данних, для визначення придатності до військової служби ОСОБА_1 було направлено на проходження військово-лікарської комісії, від проходження якої ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.3 ч.1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", чим вчинив порушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Крім того, в протоколі містить підпис позивача про те що йому роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також права і обов`язки передбачені статтею 268 КУпАП, та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15 годині 00 хвилин 09.09.2024 року в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_3 , кабінет №45.

Також, в відповідному рядку протоколу містяться рукописні пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності: "Потребую час на підготовку до розгляду справи, та звернутися за допомогою до адвоката. На зараз з собою немає довідок про своє здоров`я. Маю хворобливий стан."

Також в протоколі міститься підпис позивача про отримання другого примірника протоколу.

Як вбачається зі змісту Постанови №493 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 09.09.2024 року, 30.08.2024 року о 11:00 ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових данних, для визначення придатності до військової служби ОСОБА_1 було направлено на проходження військово-лікарської комісії, від проходження якої ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.3 ч.1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", чим вчинив порушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. За вчинення громадянином ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, на позивача накладено штраф у сумі 25500,00 грн.

Вказана постанова підписана тимчасово виконуючим обов`язки наачальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_5 .

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Положеннями частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тобто за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Об`єктивною стороною вказаного правопорушення є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період, відмова від отримання повісток, проходження медичного огляду, тощо.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до приписів ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи, як і на момент вчинення позивачем вищенаведених дій та винесення оскаржуваної постанови, правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 5 статті 1 Закону № 3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 22 Закону № 3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до ч. 1 статті 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з п. 2 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

Згідно вимог ст. ст.1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Відповідно до пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на загальному військовому обліку перебувають резервісти, а також військовозобов`язані, які не заброньовані за центральними та місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і закладами освіти незалежно від підпорядкування і форми власності на період мобілізації та на воєнний час.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: які досягли 27-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 1 означеного Закону визначено, що мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Частинами п`ятою та шостою статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Відповідно до пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, 1) організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; 2) здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; 3) виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; 4) організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Статтею 235 КУпАП визначено, що адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення правил ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку», є факт його відмови від проходження медичного огляду для визначення стану придатності до військової служби згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 оформленого Направленням від 30.08.2024 року за №727/1, що підтверджено Актом про відмову військовозобов`язаного у проходженні військово-лікарської комісії від 30.08.2024 року, та протоколом №537 від 30.08.2024 року.

09.09.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 була винесена оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення №493 відносно військовозобов`язаного ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в період дії правового режиму особливого періоду.

Відповідно до ст. 245 КупАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із частин 1 та 2 ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Стаття 280 КпАП України встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-8 цього Кодексу.

На виконання ст. 254 КУпАП України про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 КУпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Докази, надані сторонами по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Керуючись ст. 283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За результатами розгляду адміністративної справи 09.09.2024 відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення щодо нього винесена постанова №493 від 09.09.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 25500 гривень на користь держави.

Дослідивши оскаржувану постанову, встановлено що вона відповідає вимогам законодавства, оскільки містить всі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст. 283 КпАП України, а позивач порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що передбачає адміністративну відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України.

При цьому, судом не приймаються до уваги аргументи позивача, щодо неповідомлення йому про дату розгляду справи про адміністративне правопорушення - 09.09.2024 року, та про нероз`яснення його прав, оскільки такі спростовані дослідженою судом копією протоколу №537 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 30.08.2024 року, в якому міститься підпис позивача про те що йому роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також права і обов`язки передбачені статтею 268 КУпАП, та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15 годині 00 хвилин 09.09.2024 року в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_3 , кабінет №45.

Щодо аргументів позивача про порушення відповідачем пункту 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560 (далі - Порядок №560), суд зазначає таке.

Так, абзацом третім пункту 69 Порядку №560 встановлено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.

Таким чином, зі змісту вказаної норми вбачається, що направлення громадян України, які перебувають на військовому обліку на медичний огляд можливе після уточнення їх облікових данних. При цьому, суд зазначає що в наведеній нормі відсутня вказівка щодо часового проміжку, який має бути між закінченням процедури уточнення облікових данних особи та направленням такої особи на медичний огляд.

Тобто, не виключене направлення особи на медичний огляд в той же день, коли вказана особа прибула для уточнення облікових данних. За такого, не порушує прав позивача направлення позивача 30.08.2024 року для встановлення придатності до військової служби та видача відповідного Направлення від 30.08.2024 року за №727/1.

Також, суд не приймає посилання позивача на можливе необ`єктивне проведення військово-лікарської експертизи та неврахування його стану здоров`я, оскільки таке грунтується лише на припущеннях позивача, а рішення прийняті за наслідком проходження особою ВЛК у разі незгоди з таким, можуть бути оскаржені особою, як до вищестоячої ВЛК так і до суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили наявність порушеного права.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Всебічно дослідивши обставини справи, а також надані сторонами докази кожен окремо та у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

У відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 9, 77, 90 139, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Саламатін