Справа № 120/11747/24
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

08 жовтня 2024 р. Справа № 120/11747/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Слободонюк Михайло Васильович, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

05.09.2024 до суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати його пенсії, із зарахуванням йому до трудового стажу періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 з 16.10.1996 по 18.04.1997 та з 23.01.2001 по 01.01.2002, та із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2017-2019 роки (7763,17 грн.) проіндексованого в 2021, 2022, 2023 та 2024 роках на коефіцієнти 1,11, 1,14, 1,97 та 1,0796.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 23.06.2020 перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням йому до трудового стажу періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 з 16.10.1996 по 18.04.1997 та з 23.01.2001 по 01.01.2002, та із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2017-2019 роки (7763,17 грн.) проіндексованого в 2021, 2022, 2023 та 2024 роках на коефіцієнти 1,11, 1,14, 1,97 та 1,0796.

Ухвалою суду від 11.09.2024 дану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення (отримання) копії ухвали шляхом надання суду доказів доплати судового збору в сумі 1211,20 грн., а також надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог, які стосуються періоду поза межами шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, а саме з 23.06.2020 по 02.03.2024, або ж шляхом уточнення позовних вимоги з урахуванням 6-ти місячного строку звернення до суду.

02.10.2024 позивачем на виконання вимог попередньої ухвали суду надано платіжний документ про сплату судового збору, а також подано заяву про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом. Обґрунтовуючи подану заяву позивач зазначив, що в силу свого віку під час епідемії коронавірусу, воєнного стану, зважаючи на графіки відключення електроенергії, він не мав можливості вільно пересуватися щоб скористатися послугами юриста/адвоката для отримання належної консультації та правової допомоги. Зазначені обставини, на його думку, свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду, а тому є достатні підстави для його поновлення судом.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наведені заявником причини пропуску строку звернення до суду у цій справі, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Щодо відліку строку звернення із адміністративним позовом, суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися», що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, викладеної у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

У постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 Верховний Суд також відступив від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах. При цьому, Верховний Суд вважав, що з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із матеріалів позову встановлено, що спірні правовідносини виникли у червні 2020 року - у місяці коли відповідач призначив позивачу пенсію за віком до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд звертає увагу, що за своєю суттю пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Тому про порушення своїх прав позивач міг дізнатися отримавши пенсійні виплати за червень 2020 року і далі, щомісячно.

Однак, із цим позовом позивач звернувся до суду лише 03.09.2024 (згідно відмітки на поштовому конверті), тобто з істотним пропуском строку передбаченого статтею 122 КАС України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що лише із розрахунку розміру пенсії, який він отримав в 2024 року він дізнався, що отримує пенсію в неналежному розмірі. У зв`язку із цим зауважив, що 17.06.2024 звернувся до відповідача із заявою в якій просив здійснити перерахунок його пенсії з урахуванням вірного показника середньої заробітної плати по України за 3 (три) календарні роки, що передують даті призначення пенсії за віком, тобто за 2017-2019 роки, яка складає 7763,17 з подальшою індексацією у 2019-2024 роках включно та із врахування до стажу періодів його роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 з 16.10.1996 по 18.04.1997 та з 23.01.2001 по 01.01.2002.

Втім, відповідач листом №9930-8497/4-02/8-0200/24 від 12.07.2024 відмовив у здійсненні перерахунку його пенсії, що, на думку позивача, і є тією подією, від якої варто відліковувати строк звернення до суду.

Однак з цього приводу суд зауважує, що звернення до відповідача із заявою та отримання відповіді на неї листом від 12.07.2024 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, право на яке позивач реалізував лише у вересні 2024 року.

Суд вкотре наголошує, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Водночас суд враховує, що при наявності об`єктивної неможливості вчасного звернення до суду із відповідним позовом, саме на позивача покладається процесуальний обов`язок навести переконливі доводи щодо існування певних обставин, які слугували перешкодою для вчасного звернення до суду із наданням належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження своїх доводів.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до іншої практики ЄСПЛ (справи "Пелевін проти України", № 24402/02, рішення від 20 травня 2010 року, п. 27; "Наталія Михайленко проти України", № 49069/11, рішення від 30 травня 2013 року, п. 31) право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Крім того, як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України", правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Оцінюючи наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду, суд враховує, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 121 КАС України суд поновлює процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними. Водночас поважність причин повинен доводити скаржник (див. постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 806/2321/16).

Причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Відтак поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Водночас не звернення до суду з позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 640/12324/19.

Щодо посилань позивача на те, що в силу віку під час епідемії коронавірусу, воєнного стану, зважаючи на графіки відключення електроенергії, він не мав можливості вільно пересуватися щоб скористатися послугами юриста/адвоката для отримання належної консультації та правової допомоги, то суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 17.07.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Таким чином, строк звернення до суду, який закінчився у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України та під час дії пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України підлягає поновленню лише за наявності двох умов: 1) якщо причини його пропуску є поважними; 2) вказані причини є такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

При цьому граматичне тлумачення пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що наявність сполучника "і" вказує на обов`язкову наявність двох вищенаведених умов.

Таким чином, виходячи з наведених законодавчих приписів сам факт встановлення карантину не може слугувати причиною для поновлення процесуального строку звернення до суду, а можливість поновлення процесуального строку визначається у взаємозв`язку зі встановленням поважності причин пропуску строку та їх зумовленості обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Проте, жодних доказів того, що запровадження карантину унеможливлювало своєчасне звернення позивача до суду останнім надано не було.

Щодо запровадження в державі воєнного стану. Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і дотепер.

Разом із тим суд враховує, що з моменту введення в державі воєнного стану - з 24.02.2022, як територіальні органи Пенсійного фонду на території Вінницької області так і Вінницький окружний адміністративний суд не припиняли своєї роботи, а тому перешкод для захисту своїх прав як і можливості отримання необхідної інформації щодо пенсійної виплати у позивача не було.

Верховний Суд у постанові від 25.08.2022 у справі № 240/3771/21 вказав на те, що введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Питання поновлення або наявності підстав для продовження відповідного процесуального строку вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у відповідній заяві.

Отже, саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на позивача, що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.

Стосовно доводів позивача про відключення електроенергії, що свідчить про неможливість своєчасного звернення до суду, то суд зазначає, що відключення електроенергії у Вінницькій області на протязі 2022-2024 років не були систематичними, а тому не могли створити об`єктивних перешкод для реалізації свого права на звернення до суду.

Також суд вважає безпідставним посилання позивача на положення ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки вказана норма стосується виплати саме нарахованих, проте не отриманих сум пенсії, а тому до спірних правовідносин не застосовується.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. При цьому незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суд вважає, що в даному випадку позивач не може та не повинен намагатись отримати вигоду від ситуації, яка склалася в державі, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі щодо вчасного звернення до суду з адміністративним позовом.

Відтак наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не можуть визнаватися поважними, оскільки є непідтвердженими та, відповідно, не свідчать про об`єктивну неможливість позивача своєчасно звернутися до суду з цим позовом.

Суд враховує, що свої доводи з приводу неспроможності своєчасно звернутися до суду з цим позовом позивач не доводить жодними належними та допустимими доказами, посилаючись виключно на загальні факти та події, без пояснення того, яким чином ці факти і події об`єктивно перешкодило йому вчасно звернутися до суду.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що заява позивача про поновлення строку звернення до суду є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Водночас суд звертає увагу та враховує і те, що позивач оскаржує триваюче порушення, яке, як він вважає, призводить до обмеження його пенсійних виплат і по даний час. Таким чином, в межах спірних правовідносин визначений у ч. 2 ст. 122 КАС України строк звернення до суду має охоплюватися виключно шестимісячним строком до моменту звернення позивача до суду 03.09.2024 (згідно відмітки на поштовому конверті) Отже, в даному випадку заявлені у цій справі позовні вимоги щодо оскарження дій відповідача за період з 03.03.2024 (в межах шестимісячного строку до моменту звернення до суду) необхідно вважати такими, що заявлені позивачем в межах визначеного у ч. 2 ст. 122 КАС України процесуального строку.

Натомість, заявлені у цій справі позовні вимоги за період 23.06.2020 по 02.03.2024 розгляду не підлягають у зв`язку із пропуском позивачем у цій частині строку звернення до суду та відсутністю підстав для його поновлення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог що стосуються оскарженні дій та зобов`язання відповідача з 23.06.2020 по 02.03.2024 здійснити перерахунок та виплату його пенсії необхідно повернути позивачеві у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

При цьому, позовні вимоги що стосуються періоду перерахунку пенсії позивача з 03.03.2024 підлягають розгляду судом.

Керуючись ст.ст. 122, 160, 169, 251, 256, 295 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог, що стосуються зобов`язання відповідача з 23.06.2020 по 02.03.2024 здійснити перерахунок та виплату його пенсії, - повернути позивачеві у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович