Справа № 420/20053/24
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №26 від 28.05.2024 Про відмову у призначенні пенсії, яким у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 було відмовлено; зобов`язання Пенсійний фонд України, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області: зарахувати до загального страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 строком 32 роки 10 місяців та 19 днів з яких: строк у 26 років 4 місяці та 26 днів, який визнаний працівниками ПФУ, строк у 4 роки 4 місяці та 20 днів за період роботи з 24.10.1983р. по 24.02.1988р. та строк у 2 роки 1 місяць і 3 дні за період роботи з 21.07.1992р. по 24.08.1994р; призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком з дати звернення 20.05.2024 року до Пенсійного фонду України та почати виплачувати пенсію з цієї дати.

Ухвалою суду від 01.07.2024 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; залучено до участі у справі №420/20053/24 в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначила, що не погоджується із прийняттям рішення №26 від 28.05.2024 Про відмову у призначенні пенсії та наголосивши на записах, наявних у трудовій книжці та праві на пенсії, просить суд зобов`язати Пенсійний фонд України, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до загального страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 строком 32 роки 10 місяців та 19 днів з яких: строк у 26 років 4 місяці та 26 днів, який визнаний працівниками ПФУ, строк у 4 роки 4 місяці та 20 днів за період роботи з 24.10.1983р. по 24.02.1988р. та строк у 2 роки 1 місяць і 3 дні за період роботи з 21.07.1992р. по 24.08.1994р і призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком з дати звернення 20.05.2024 року до Пенсійного фонду України та почати виплачувати пенсію з цієї дати.

18.07.2024 до суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вказав, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 02.12.1981: - з 24.10.1983 по 24.02.1988, оскільки наявна розбіжність між датою прийняття на роботу та датою наказу про прийняття (05.12.1983) більше місяця (частково зараховано як догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку); - з 21.07.1992 по 24.08.1994, оскільки виправлено дату наказу про звільнення. Як вказав відповідач, позивач матиме право на пенсійну виплату у віці 63 роки та враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Чернігівській області прийнято рішення №26 від 28.05.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу -31 рік.

30.07.2024 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Як вказав відповідач, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 02.12.1981: - з 24.10.1983 по 24.02.1988, оскільки наявна розбіжність між датою прийняття на роботу та датою наказу про прийняття (05.12.1983) більше місяця (частково зараховано як догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку); - з 21.07.1992 по 24.08.1994, оскільки виправлено дату наказу про звільнення та посилаючись на норми діючого законодавства, просить відмовити у задоволенні позову.

02.08.2024 до суду від Пенсійного фонду України надійшов відзив на позовну заяву, який просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з огляду на те, що Пенсійний фонд України жодних прав позивача не порушував.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 20.05.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV, яка за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №26 від 28.05.2024 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії та встановлено, що страховий стаж особи становить 26 років 4 місяці 26 днів. До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 02.12.1981: - з 24.10.1983 по 24.02.1988, оскільки наявна розбіжність між датою прийняття на роботу та датою наказу про прийняття (05.12.1983) більше місяця (частково зараховано як догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку); - з 21.07.1992 по 24.08.1994, оскільки виправлено дату наказу про звільнення (а.с.12).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1-3 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Необхідно зазначити, що до 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок №637).

Відповідно до ч.3 Постанови №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 від 02.12.1981 НОМЕР_1 , до трудової книжки внесено зокрема записи про періоди роботи:

- з 24.10.1983 по 24.02.1988- на посаді няня ясла-садка Білоусівського відділення радгоспу «Колос»;

- з 21.07.1992 по 24.08.1994 -на посаді робітниці мехтоку радгоспу «Колос»(а.с.14-16).

При цьому, вказані записи в трудовій книжці про роботу позивача відповідають вимогам до заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду, на якій працював позивач, та відбиток печатки підприємства.

Поряд з цим, прийняття наказу про прийняття на роботу після фактичного допуску до роботи не може бути підставою для позбавлення позивача права на зарахування спірного періоду до страхового стажу.

Суд наголошує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення, в тому числі виправлення записів із порушенням порядку їх внесення, не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Так, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З урахуванням викладеного та того, що недоліки оформлення трудової книжки не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні спірних періодів роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня, тому твердження відповідача про наявність вказаних вище недоліків заповнення трудової книжки позивача за спірні періоди як єдиної підстави для не зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Під час прийняття рішення суд враховує, що Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до пункту 4.10 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно доЗакону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позовниї вимог позивача шляхом:

-визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №26 від 28.05.2024 Про відмову у призначенні пенсії

-зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 24.10.1983 по 24.02.1988 та з 21.07.1992 по 24.08.1994, згідно трудової книжки від 02.12.1981 НОМЕР_1 ;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком, за заявою 20.05.2024 року.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача звернених до Пенсійного фонду України, з огляду на те, що судом не встановлено, а позивачем не доведено порушення прав та інтересів ОСОБА_1 вказаним суб`єктом владних повноважень.

Саме зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, з урахуванням попереднього встановлення відповідачем підтвердження страхового стажу 26 років 4 місяці 26 днів, буде належним способом захисту порушеного права позивача.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та оскільки вимозі про зобов`язання відповідача вчинити певні дії передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача, судовий збір за другу(похідну) вимогу позивача не стягувався, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №26 від 28.05.2024 Про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 24.10.1983 по 24.02.1988 та з 21.07.1992 по 24.08.1994, згідно трудової книжки від 02.12.1981 НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком, за заявою 20.05.2024 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог -відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м. Одеса, вул. Канатна 83) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605,60 грн(шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, м.Чернігів, вул. П`ятницька 83а) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605,60 грн(шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра