Справа № 240/19663/23
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Житомир справа № 240/19663/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення невиплаченої частини заробітної плати,

встановив:

05.07.2023 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, відповідно до якого позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 частини заробітної плати за період з 15.07.2015 по 25.03.2020, яка включає невиплачену частину посадового окладу, надбавки за вислугу років.

- стягнути з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 невиплачену частину заробітної плати за період із 15.07.2015 по 25.03.2020 в сумі 939160,02 грн., яка включає невиплачену частину посадового окладу, надбавки за вислугу років.

Свої вимоги агументує тим, що він з 01.11.2013 по 31.12.2020 працював в органах прокуратури Житомирської області на посадах прокурора Бердичівської міжрайонної прокуратури та прокурора Бердичівської місцевої прокуратури.

Вказує на те, що Житомирською обласною прокуратурою нарахування та виплата йому заробітної плати проводиться на підставі постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». Вважає, що застосування до правовідносин щодо оплати його праці положень Постанови №505 неможливе та суперечить чинному національному та міжнародному законодавству. Посилаючись на норми Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» зазначає, що заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно Законом. Також посилається на Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р(ІІ)2020, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697 зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вважаючи, що відповідач в період часу з 15.07.2015 по 25.03.2020 нараховуючи та виплачуючи заробітну плату у розмірах, визначених підзаконними нормативно-правовими актами, а не в розмірах, які встановлено у законі, порушив його права передбачені ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, ч.1ст.8, ч.2ст.19, п.14ч.1ст.92, ч.2ст.131-1 Конституції України, ч.ч.1,2 ст.16, ст.81 Закону України "Про прокуратуру". З урахуванням вищевикладеного просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 07.07.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Після усунення вказаних в ухвалі недоліків 21.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 17.08.2023 надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№56151/23), в якому зазначено, що абзацом 3 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ передбачено, що за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури (постанова від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури»). Стверджує, що на час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників органів прокуратури визначена постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 із урахуванням змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України №763 від 30.09.2015 та №1013 від 09.12.2015. Оскільки з часу набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" розміри окладів працівників органів прокуратури регулювались постановами Кабінету Міністрів України та Законами України про Державний бюджет України, і видатки на реалізацію положень ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" не передбачались, Житомирська обласна прокуратура не мала правових підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України. З наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

31.08.2023 позивачем на адресу суду надіслано відповідь на відзив Житомирської обласної прокуратури.

13.09.2023 Житомирська обласна прокуратура надала суду заперечення на відповідь на відзив.

20.09.2023 та 25.10.2023 ОСОБА_1 надіслав суду додаткові пояснення, щодо суті спору.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Матеріали справи свідчать, що у період з 01.11.2013 по 31.12.2020 позивач працював в органах прокуратури Житомирської області на посадах прокурора Бердичівської міжрайонної прокуратури та прокурора Бердичівської місцевої прокуратури.

31.12.2020 наказом керівника Житомирської обласної прокуратури від 23.12.2020 №342к позивача звільнено з посади прокурора Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області та з органів Житомирської обласної прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону Українги "Про прокуратуру".

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що у спірний період позивачу за час перебування на посадах в органах прокуратури нараховувався посадовий оклад та надбавка за вислугу років згідно постанов КМУ №505 від 31.05.2012, №763 від 30.09.2015 та №1013 від 01.12.2015 .

Не погоджуючись із тим, що у період з 15.07.2015 по 25.03.2020 заробітна плата виплачувалась із урахуванням посадового окладу, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2021 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», а не посадового окладу, визначеного у відповідності до положень частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру», позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (у редакції Закону №113) заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.

Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина дев`ята статті 81 Закону України «Про прокуратуру»).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2021 року - 2270 гривень.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон №108/95-ВР) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Згідно статті 13 зазначеного Закону оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

За приписами частини другої статті 89 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Офісом Генерального прокурора.

Згідно статті 90 вказаного Закону фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Схема посадових окладів працівників прокуратури затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у спірний період посадовий оклад позивача нараховувався не у відповідності до положень частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру», а у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Так, Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

В той же час, Законом №113, який набрав чинності 25.09.2019 та яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, частини третю, четверту статті 81 Закону України «Про прокуратуру» викладені у такій редакції: «Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора обласної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Офісу Генерального прокурора - 1,3.»

Таким чином, з 25.09.2019 положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» встановлюють розміри посадових окладів прокурорів окружних та обласних прокуратур.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113 до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113 день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України».

Наказом Генерального прокурора від 23.12.2019 №351 днем початку роботи Офісу Генерального прокурора визначено 02.01.2020.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 08.09.2020 №414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020.

Наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 №40 днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15.03.2021.

Отже, у період з 15.07.2015 по 25.03.2020 окружні прокуратури створені не були, позивач у цей період не обіймав посаду прокурора обласної або окружної прокуратури, а обіймав посади: прокурор Бердичівської міжрайонної прокуратури та Бердичівської місцевої прокуратури.

Таким чином, дія статті 81 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинній у спірний період, не поширюється на прокурорів місцевих прокуратур, оплата праці таких працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Суд звертає увагу, що положення до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113 не визнані неконституційними.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічні положення містяться у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 року № 2136-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.09.2023 № 8-р(ІІ)/2023 у справі № 3-80/2022, на яке позивач посилається, друге речення абзацу третього пункту 3 розділу ІІ «;Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX, визнане неконституційним, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, прийняття Конституційним Судом України Рішення від 13.09.2023 № 8-р(ІІ)/2023 у справі № 3-80/2022 не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить, що ОСОБА_1 неправомірно невиплачено заробітну плату Житомирською обласною прокуратурою за період 15.07.2015 по 25.03.2020, адже спірні правовідносини виникли до втрати чинності відповідною нормою.

Крім того, ОСОБА_1 в позовній заяві посилається як на підставу для задоволення позову порушення відповідачем його права власності, яке захищене ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки позивач вважає, що пройшовши у 2015році два етапи тестування, зайняв посаду прокурора в новоутвореній Бердичівській місцевій прокуратурі Житомирської області, а тому мав легітимні очікування отримувати заробітку плату в розмірі, визначеному законом.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що у відповідача права на виплату заробітної плати ОСОБА_1 не виникало, у зв`язку з чим посилання позивача на наявність у нього законних сподівань, щодо отримання заробітної плати в розмірі іншому ніж встановлено постановою КМУ № 505 є помилковим.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача правових підстав для здійснення позивачу оплати праці у період з 15.07.2015 по 25.03.2020 у інший спосіб, ніж встановлений пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113, що виключає бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах щодо невиплати належної заробітної плати та, відповідно, стягнути заробітну плату позивачу за спірний період.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат в порядку статті 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241-243, 246, 250, 255 КАС України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Житомирської обласної прокуратури (вул. Святослава Ріхтера, 11, м. Житомир, 10008, ) про визнання протиправною бездіяльність та стягнення невиплаченої частини заробітної плати , відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

07.10.24