Справа № 320/7339/24
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року справа №320/7339/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального Міжрегіонального управління державноїї міграційної служби у м. Києві та Київській області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду перебуває звернувся Цулукідзе Звіада (далі - позивач) до ЦМУ ДМС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень від 20.11.2023р. №0458/932 (про скасування дозволу на імміграцію в Україну), №609/932/1 (про скасування посвідки на постійне проживання), №014296 (про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства), від 09.01.2024р. б/н (про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірне рішення відповідача, яким позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, не містить обґрунтованих посилань на докази того, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні, відповідно до ст. 12 Закону України «Про імміграцію». Решта спірних рішень прийнято на підставі рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд у порядку письмового провадження.

За змістом поданого до суду відзиву на позовну заяву, відповідач стверджує, що при винесенні спірних рішень діяв в межах повноважень, встановлених законом, та просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 21.05.2024р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України ().

У подальшому до суду від Департаменту стратегічних розслідувань НП України надійшли пояснення, за змістом яких, поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень та вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення. У даному випадку, за результатами отриманої оперативної інформації, доступ до якої обмежений, Департаментом складено та подано до міграційного органу подання, на підставі якого і було прийнято оскаржувані рішення щодо позивача. Також, акцентовано увагу на тому, що Департамент позбавлений можливості викладати у зверненні до органу ДМС щодо прийняття рішення про заборону в`їзду іноземцю інформацію, яка зібрана ним у процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності.

У поданій до суду відповіді на відзив та додаткових поясненнях представник позивача просить задовольнити позовні вимоги, при цьому вказує на те, що доводами відзиву не спростовано висновків позовної заяви.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позов, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

Цулукідзе Звіад (рнокпп НОМЕР_1 ) є громадянином Грузії згідно національного паспорта НОМЕР_2 , виданого 13.01.2020р. Міністерством юстиції Грузії.

24.07.2019р. позивач уклав шлюб з гр. України ОСОБА_2 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 24.07.2019р., видане Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві).

У цьому шлюбі 09.06.2023р. народився гр. України ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 09.06.2023р., видане Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)).

Позивачем укладено контракт від 15.03.2022р. добровольця територіальної оборони з командиром добровольчого формування «Загін ТрО при Президентові України» Київської міської територіальної громади №9 ОСОБА_4 щодо виконання завдань територіальної оборони строком на три роки.

У матеріалах справи наявний документ, яким підтверджується статус позивача добровольця територіальної оборони, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_5 , чинним з 15.03.2022р. по 31.12.2022р.

31.08.2022р. позивач був документований посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_6 із строком дії до 15.09.2023р.

У подальшому до відповідача надійшов лист Департаменту стратегічних розслідувань НПУ від 30.10.2023р. за вих. №14399/55/01-2023 щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого позивачу, на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

20.11.2023р. відповідачем прийнято рішення №0458/932 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого позивачу 31.08.2022р., рішення №609/932/1 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_6 , а також рішення №014296 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

09.01.2024р. відповідачем прийнято рішення б/н щодо позивача про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років.

Підставою для прийняття похідних спірних рішень послугувало прийняття рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

Підставою скасування дозволу на імміграцію в Україну визначено дії іммігранта, що становлять загрозу національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні.

Вважаючи вказані рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з метою їх скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Суд враховує наступні положення Закону України "Про імміграцію" від 07 червня 2001 року № 2491-III (далі - Закон № 2491-III) та Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI, іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Положеннями частини 1 статті 4 Закону № 3773-VI визначають, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Згідно з статті 11 Закону № 2491-III особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Відповідно до приписів статті 12 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з пунктом 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 (далі - Порядок № 322), посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Підпунктом 1 пункту 64 Порядку № 322 визначено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби (пункти 64-66 Порядку № 322).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем скасовано дозвіл на імміграцію в Україну позивачу на підставі пунктів 3, 4 частини першої статті 12 Закону № 2491-III (дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України).

Відповідно до пп. 3, 6, 9 та 10 ч.1 статті 1 Закону України "Про національну безпеку України" від 21.06.2018 №2469-VIII (далі - Закон №2469-VIII):

- громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз;

- загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України;

- національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз;

- національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.

Статтею 5 Закону №2469-VIII визначено, що державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ч. 2 статті 12 Закону №2469-VIII до складу сектору безпеки і оборони входить, зокрема, Служба безпеки України, Державна міграційна служба України.

Судом з`ясовано, що питання про скасування дозволу на імміграцію позивача було ініційовано поданням Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, яке було надіслано ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області для розгляду та прийняття відповідного рішення.

Як вже зазначалося, оскаржуване рішення про скасування дозволу позивачу на імміграцію в Україну прийняте відповідачем на підставі пунктів 3, 4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Підставою скасування дозволу на імміграцію в Україну щодо позивача є наявність дій іммігранта, що становлять загрозу національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні, а також необхідність для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено у Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (надалі - Порядок № 1983).

Даний Порядок визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Згідно абзацу першого пункту 21 Порядку №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Абзацом другим пункту 21 Порядку №1983 передбачено, що питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу (абзац перший пункту 22 Порядку №1983).

З аналізу вищенаведених норм права слідує, що скасування дозволу на імміграцію можливе лише за наявності визначених Законом №2491-III підстав та на основі складеного обґрунтованого висновку із зазначенням таких підстав для скасування відповідного дозволу.

Згідно з наявного в матеріалах справи документів, судом встановлено, що подання Департаменту стратегічних розслідувань НПУ не містить мотивованого обґрунтування застосування у даному випадку пунктів 3, 4 частини першої статті 12 Закону № 2491-III, якими визначено підстави для скасування відповідного дозволу.

Суд наголошує, що Законом №2491-ІІІ встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, наявність яких у даній справі відповідачем не доведена.

Окрім того, суд враховує відсутність будь-яких доказів які б свідчили про те, що позивач перебуває в статусі підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Тобто, з викладеного вище слідує, що працівники Департаменту в межах компетенції, визначеної Законом України "Про Національну поліцію" та в ході оперативної службової діяльності, мали змогу у повній мірі з`ясувати дійсні обставини, що мали місце, та встановити наявність протиправних дій позивача, які становлять загрозу національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні.

Проте, з незрозумілих суду причин, посадовими особами Департаменту направлено відповідачу лист, в якому взагалі відсутні будь-які посилання на докази, як б свідчили про те, що в діях позивача наявні ознаки, які свідчать про наявність загрози національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні, відповідно до ст.12 Закону України «Про імміграцію».

На противагу доводам представників відповідача та третьої особи, стороною позивача було зазначено, що у листі Служби безпеки України від 15.01.2024р. №21Л-21/9 на адвокатський запит, зазначається що згідно з даними Єдиного реєстру досудових розслідувань, станом на 15.01.2024р., у кримінальних провадженнях, що розслідуються слідчими СБ України, відомості відносно гр. Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відсутні.

Також, у листі Офісу Генерального прокурора від 12.01.2024р. №25/3-70вих-24 на адвокатський запит, зазначається, що станом на 11.01.2024р., кримінальні провадження, в яких містяться відомості про притягнення гр. Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до кримінальної відповідальності, як підозрюваного, - відсутні.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд зазначає, що матеріали справи свідчать про те, що на час прийняття спірного рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україні, контролюючий орган не мав належних та допустимих доказів наявності вини позивача у дій, описаних у листі Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, який послугував підставою для прийняття такого рішення.

При цьому, як було вказано вище, Верховний Суд у постанові від 22.01.2020р. у справі №802/1439/17-а відзначив, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта, існування яких має підтверджуватися вироком суду, яким особу засуджено за вчинення злочинів, чи постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, де були б встановлені обставини, що мали б для суду преюдиційне значення.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що контролюючий орган дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав до скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну, у зв`язку із чим таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки прийняття відповідачем рішення №609/932/1 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_6 , рішення №014296 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, а також рішення від 09.01.2024р. б/н щодо позивача про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років, є наслідками прийняття рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію від 20.11.2023р. №0485/932, яке визнано судом протиправним та скасовано, належним способом захисту прав позивача, є визнання протиправними та скасування вказаних рішень відповідача, як таких, що прийняті на підставі незаконного рішення відповідача від 20.11.2023р. №0458/932.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач під час прийняття спірних рішень, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, сплачений позивачем судовий збір необхідно відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київської області (; 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (; 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10), про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київської області (; 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А) від 20.11.2023р. №0458/932 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ), виданого 31.08.2022р.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київської області (; 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А) від 20.11.2023р. №609/932/1 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_6 , виданої громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ).

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київської області (; 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А) від 20.11.2023р. №014296 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ).

5. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київської області (; 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А) від 09.01.2024р. про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ).

6. Стягнути на користь Цулукідзе Звіада (місце проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київської області (; 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А).

7. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.