Справа № 420/30774/24
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 жовтня 2024 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Потоцька Нінель Володимирівна, розглянувши матеріали адміністративного позову:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до: Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області (адреса: 73005, м. Херсон, вул 28 Армії, 6, , ел. пошта , тел. 83)

про: визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області, в якому позивач просить:

- визнати дії та рішення Відповідача №50 від 23 березня 2023 року стосовно відмови у призначенні пенсії Позивачу, та бездіяльність Відповідача, щодо не призначення пенсії Позивача - протиправними, скасувати їх;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 24.10.2017 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок - № НОМЕР_2 в АТ "Ощадбанк", з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пред`явлена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, з огляду на наступне.

Приписами ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 14 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Приписами ст. 245 КАС України встановлені, повноваження суду при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В позовній заяві Позивачем заявлена нечітка вимога про визнання дії та рішення Відповідача №50 від 23 березня 2023 року стосовно відмови у призначенні пенсії Позивачу, та бездіяльність Відповідача, щодо не призначення пенсії Позивача - протиправними, скасувати їх.

Зі вказаного формулювання не вбачається можливим визначити:

- які саме дії Позивач просить визнати протиправними;

- чи вкладає Позивач в одну вимогу різний за суттю зміст щодо визнання протиправними дій (щодо розгляду/нерозгляду заяви), прийняття індивідуального акта -рішення (щодо відмови у призначенні пенсії) та бездіяльності (щодо не призначення пенсії), чи має на увазі три окремі позовні вимоги.

- яким чином Позивач передбачає можливість «скасувати їх» (дії та бездіяльність).

Вказані вимоги є нечіткими, неоднозначними для розуміння та не відповідають вимогам ст. 160 КАС України.

З огляду на вказане Позивачу необхідно уточнити свої позовні вимоги відповідно до вимог КАС України.

Разом з тим, суддя зазначає наступне.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно - правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Приписами ч. 2 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У цій статті містяться терміни "дізналася" та "повинна була дізнатися", що дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Відповідно до заявлених позивачем вимог, позивач, зокрема, оскаржує рішення Відповідача №50 від 23 березня 2023 року.

Як вбачається з пояснень викладених в позовній заяві, 24 жовтня 2017 року представник заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності звернувся до Відповідача особисто з особистою відповідною заявою Позивача про призначення пенсії, засвідченою нотаріально в Державі Ізраїль та легалізованою печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенції.

Позивачем було отримано відмову №3314/03 від 11.12.2017 року, де УПФУ відмовив у призначенні пенсії Позивачу. Вищезазначену відмову Позивачем було оскаржено до суду та відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018 року по справі №821/1091/18, було вирішено зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву Позивача від 10.10.2017 року про призначення пенсії за віком.

20 грудня 2018 року представники Позивача знову звернулись безпосередньо до УПФУ, та повторно надали необхідні документи в нотаріально посвідчених копіях, як то і передбачає Порядок 22-1, враховуючи, що трудову книгу в оригіналі вже було подано раніше.

Позивачем було отримано повторну відмову Відповідача від 18.02.2019 року, відповідно до якої Відповідач, незважаючи на вже існуюче рішення, відмовив Позивачу у призначенні йому пенсії.

Позивач повторно звернувся до суду, та відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.12.2022 року по адміністративній справі №540/1730/19 було вирішено "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.10.2017 року про призначення пенсії за віком, і урахуванням висновків суду, викладених у рішенні".

З метою добровільного виконання рішення, 13.03.2023 року та 07.09.2023 року Позивач, через уповноваженого представника звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсоньскій області із заявами про добровільне виконання рішення суду від 26.12.2022 року.

Відповідач, листом №2100-0304-8/7950 від 27.03.2023 року повідомив, що повторно розглянув та виніс рішення № 50 від 23 березня 2023 про відмову в призначенні пенсії гр. ОСОБА_1 , а, листом №2100-0202-8/28897 від 07.09.2023 року взагалі відмовив представнику ОСОБА_1 у наданні будь якої інформації, посилаючись на відсутність згоди ОСОБА_1 на розголошення персональних даних.

Також представник зазначає, що саме рішення, у вигляді індивідуального акту (рішення) суб`єкта владних повноважень надано не було. І лише 05.04.2024 року, у відповідь на свій запит від 07.03.2024 року представник отримав лист №3020-2151/В-02/8-2100/24 з доданою до нього копією рішення від 23.03.2023 року.

Таким чином, на думку представника Позивача саме з цієї дати обраховується строк звернення до суду.

Суддя критично ставиться до вищезазначених доводів представника з огляду на наступне.

Як зазначає представник

У вказаному листі зазначено:

«Територіальний орган Пенсійного фонду України виконав обов`язок стосовно повторного розгляду заяви від 10.10.2017 та виніс рішення № 50 від 23 березня 2023 про відмову в призначенні пенсії гр. ОСОБА_1 , оскільки не дотримані норми пункту 1.1. Порядку - заява на призначення пенсії надана через представника та вимога статті 44 Закону - не надано оригіналу трудової книжки.».

Таким чином зі вказаного листа представник отримав не лише інформацію про наявність самого рішення, але і дізнався про результат розгляду та певні підстави для відмови.

Суддя погоджується з тим, що лише отримавши повний текст рішення, представник позивача міг повноцінно сформулювати свою правову позицію та навести достатні доводи та аргументи для її підтвердження, однак вказане не впливає на те, що про наявність порушеного права позивача йому достеменно стало відомо саме 27.03.2023 року.

В доповнення до вказаного, відповідно до ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Суддею встановлено, що представник позивача відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльність №21495 від 29.05.1997 року має більш ніж достатній професійний досвід в адвокатській діяльності, а тому всі вищенаведені норми йому достеменно відомі.

Отже, представник позивача (адвокат) має достатній професійний досвід, значну юридичну обізнаність, досвід правотлумачення та правозастосування, а тому повинен бути обізнаний про строк звернення до суду та шлях захисту порушених прав.

Вказана правова позиція щодо обізнаності юриста із вимогами процесуального законодавства висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року по справі №9901/118/19.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справ «Креуз проти Польщі», «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами.

Разом з тим, до суду не надавалися пояснення чи клопотання щодо тривалої пасивної поведінки представника щодо захисту прав свого клієнта в період з 27.03.2023 року до 07.09.2023 року, з 07.09.2023 року до 07.03.2024 року та з 05.04.2024 року до 30.09.2024 року.

Між тим, адміністративний позов подано засобами Електронного суду 30.09.2024 року (зареєстровано 01.10.2024 року), тобто з пропуском строку звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів - 27.03.2024 року.

Клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду Позивачем не подавалося.

Згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду із зазначеним позовом та суд зазначає про необхідність надання заяви про поновлення строку для звернення до суду із зазначеним позовом та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 КАС України, визначено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Крім цього, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року по справі №706/1272/14-ц висловлена позиція щодо необхідності доведення учасниками справи обставин пропуску строку звернення до суду.

"Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини."

Частиною другої статті 44 КАС України встановлено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Верховний Суд у постанові від 20.11.2018 р. у справі № 907/50/16, зокрема вказав, що Позивна давність не є інститутом процесуального права і не може бути відновлена. Позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що вказаний адміністративний позов, слід залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків - 10 (десять) днів з дня вручення ухвали (ч. 2 ст. 169 КАС України).

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 256, 256, 294 КАС України, суддя,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.

Надати позивачу 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремо від рішення по справі оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА