Справа № 320/17247/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року справа № 320/17247/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Клименка В.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: 19.04.2023 до Київського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний Суд» звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у не наданні військовозобов`язаному ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», невідобразивши прийняте рішення у військово-обліковій документації та не видачі ОСОБА_1 документу про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 оформити в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, відобразивши прийняте рішення у військово-обліковій документації та видати ОСОБА_1 документ про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позову, протягом якого позивачу слід було надати: позовну заяву у паперовій формі із належним чином засвідченими доказами у паперовій формі (з примірником для відповідача); заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску (у кількості примірників відповідно до кількості учасників справи та для суду).

18.07.2023 канцелярією суду зареєстровано заяву представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, дослідивши яку суд дійшов висновку про виконання позивачем вимог ухвали суду від 18.05.2023 та усунення недоліків позовної заяви у повному обсязі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано докази у справі від сторін.

15.09.2023 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву та додаткові докази.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що батько його дружини є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому він має право на відстрочку від призову під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Однак, відповідач відмовив у наданні йому відстрочки, посилаючись на відсутність доказів того, що батько дружини потребує постійного стороннього догляду, та вказуючи на наявність інших осіб, зобов`язаних за законом піклуватися про дану особу з інвалідністю.

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки, згідно з законом, для звільнення від призову під час мобілізації достатньо довести лише те, що один із батьків дружини є особою з інвалідністю I або II групи.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить у задоволенні позову відмовити. На обґрунтування своєї позиції зазначає, що підстав для надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не було.

Відповідач наголошує, що обов`язковою умовою для надання відстрочки від мобілізації з підстави, передбаченої абзацом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», є відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону здійснювати догляд за особою з інвалідністю. На користь цієї аргументації свідчить подальше рішення законодавця у вигляді Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» від 28.06.2023 №3161-IX, відповідно до якого абзац 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» доповнено словами «за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати».

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Радянським РУ ГУ ДМС України в місті Києві 27.09.2001 (а.с. 68-73).

Позивач є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.38).

Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, після державної реєстрації якого остання змінила прізвище на « ОСОБА_3 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 27.05.2017 (а.с. 101).

ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_4 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 14.12.1985 (а.с.41).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено з 23.02.2005 безстроково II групу інвалідності, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії КА-1 №005010 від 11.04.2005 (а.с. 106).

20.06.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про підтвердження факту наявності підстав для відстрочки від призову під час мобілізації відповідно до абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та про видачу відповідних облікових документів. Заява мотивована тим, що він має дружину, яка в свою чергу має рідного батька, що є інвалідом ІІ групи (а.с. 12).

Листом від 29.06.2022 №1/1/1026 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача про те, що ним не подано документів, які б підтверджували у нього право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Роз`яснив, що в наданій ним довідці до акта огляду МСЕК серії КА-1 №005010 від 11.04.2005 немає жодного посилання на те, що ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду. Інших належних та допустимих документів на підтвердження зазначених обставин йому не надано. Додатково повідомив, що обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено в статті 51 Конституції України, аналогічні вимоги передбачені в частині першій статті 202 Сімейного кодексу України. Тобто, на його дружину відповідно до законодавства покладено обов`язок здійснювати догляд (піклуватися) про її батька, який є інвалідом ІІ групи. Проте, позивач не надав жодних документальних доказів на підтвердження тих обставин, що його дружину було звільнено судом від виконання такого обов`язку. А також не надано документів, які б підтверджували відсутність інших працездатних осіб, які можуть здійснювати такий догляд (а.с. 13-15).

13.02.2023 позивач звернувся до відповідача вдруге з аналогічною за змістом заявою про підтвердження факту наявності підстав для відстрочки від призову під час мобілізації відповідно до абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та про видачу облікових документів (а.с. 17).

Листом від 13.03.2023 №1/1/798 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача про те, що його повторна заява не підлягає розгляду по суті. Відповідач вже надав обґрунтовану відповідь за наслідком розгляду аналогічної заяви позивача (а.с. 18-19).

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не надання йому відстрочки протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023, від 06.11.2023 №734/2023, від 05.02.2024 №49/2024, від 06.05.2024 №271/2024, від 23.07.2024 №469/2024 затвердженими відповідними законами України, продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, востаннє продовжено з 05:30 14.05.2024 строком на 90 діб, тобто до 10.11.2024.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Отже, станом на час виникнення спірних правовідносин в Україні існував правовий режим воєнного стану та тривала загальна мобілізація.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з частинами першою, третьою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, визначаються Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-XII).

Статтею 1 Закону №3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Поряд з цим, статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до абзацу 11 частини першої цієї статті (в редакції чинній на час подання позивачем заяв про підтвердження факту наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та про видачу облікових документів) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Особи, зазначені в абзаці другому частини першої та в абзацах четвертому - дев`ятому частини третьої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою.

Таким чином, на час подання позивачем заяв про підтвердження факту наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та про видачу облікових документів військовозобов`язані, які мали одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи не підлягали призову під час мобілізації.

В подальшому, Законом України від 28.06.2023 №3161-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану», який набрав чинності 30.06.2023, внесено зміни до абзацу 11 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ щодо уточнення кола осіб, які можуть мати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Визначено, що на військову службу під час мобілізації не підлягають призову військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Отже, після внесених змін до абзацу 11 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, право військовозобов`язаних на відстрочку під час мобілізації залежить не лише від факту наявності родинного зв`язку з особою з інвалідністю. Законодавець також вимагає виконання додаткової умови: відсутність інших працездатних осіб, які за законом зобов`язані утримувати особу з інвалідністю. Таким чином, відповідно до вказаних змін до закону про мобілізацію отримати відстрочку зможуть лише ті, які є єдиними працездатними особами, які відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб з інвалідністю.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

За змістом положень пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам, розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Згідно з пунктом 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (додаток 2 до Порядку), встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти, зокрема повинні: особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час. З метою реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації особа повинна надати військово-обліковий документ та інші документи, за результатами розгляду яких військовими органами комплектування та соціальної підтримки за місцем військового обліку приймається рішення про наявність або відсутність в особи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Стосовно наявності відповідного права вчиняється відповідна відмітка у військовому квитку або запис у посвідченні. Рішення (видача довідок, внесення відміток та записів у військово-облікові документи) органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, приймаються до громадян України (призовників, військовозобов`язаних), які перебувають на військовому обліку у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та підпорядкованих відділах.

Матеріалами даної справи підтверджено наявність у батька дружини позивача ( ОСОБА_4 ) інвалідності ІІ групи довічно. Даний факт є встановленим та відповідачем не заперечується.

У позовній заяві позивач вважає, що він має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ (в редакції, чинній до 30.06.2023). А тому і звертався до відповідача з заявами про підтвердження факту наявності підстав для відстрочки та видачу облікового документу від 20.06.2022 та від 13.02.2023.

Відповідач у відповідях на вказані заяви від 29.06.2022 №1/1/1026 та 13.03.2023 №1/1/798, а також у відзиві на позовну заяву вказує, що умовою для відстрочки у випадку позивача є відсутність в особи з інвалідністю ІІ групи ( ОСОБА_4 - батька дружини позивача) інших працездатних осіб, зобов`язаних за законом здійснювати за ним догляд (піклування) ( ОСОБА_4 має працездатну доньку ОСОБА_5 - дружину позивача). Крім того, також наголошує на тому, що ОСОБА_4 не потребує постійного стороннього догляду відповідно до акта огляду МСЕК серії КА-1 №005010 від 11.04.2005.

Суд вказує, що згідно з абзацом 11 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ в редакції до 30.06.2023 не підлягали призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із батьків дружини із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи. Тобто, на момент подання позивачем заяв про підтвердження наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу та видачу облікового документу, діяла редакція абзацу 11 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, яка ще не містила вимоги щодо відсутності інших працездатних осіб, зобов`язаних утримувати осіб з інвалідністю, як умову для надання відстрочки від призову. Відтак, посилання відповідача на те, що позивач не має права на відстрочку через наявність у нього працездатної дружини (доньки ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ) є необґрунтованим.

При цьому, абзац 11 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ у вказаній редакції також не встановлював і інших додаткових умов, вимог чи виключень для надання відстрочки від призову, зокрема, не зазначав вимоги щодо потреби особи з інвалідністю у постійному сторонньому догляді.

Тобто, доведенню на той час підлягав лише той факт того, що позивач має одного із батьків дружини із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.

Водночас, як було зазначено вище, відстрочку на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ в редакції після 30.06.2023 можна отримати лише у тому випадку, якщо в сім`ї військовозобов`язаного немає інших осіб, здатних утримувати особу з інвалідністю.

Крім того, 18.05.2024 набув чинності Закон України від 11.04.2024 №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку».

Зазначеним Законом статтю 23 Закону №3543-ХІІ, яка врегульовує питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, викладено в новій редакції.

Зокрема, відповідно до пункту 13 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані особи, які мають одного зі своїх батьків з інвалідністю І чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю І чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Отож наразі законодавство, яке регулює надання відстрочки від призову на військову службу, зазнало змін. Зокрема, норма, що раніше дозволяла надання відстрочки через наявність одного з батьків дружини з інвалідністю І або ІІ групи, була доповнена новими умовами. Тепер відстрочка надається лише за відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними, але зобов`язані їх утримувати.

У батька дружини позивача - ОСОБА_4 , який є інвалідом ІІ групи, є повнолітня донька ОСОБА_5 - дружина позивача.

Відповідно до частин першої, другої статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Обставин, які б засвідчували відсутність у ОСОБА_5 - дружини позивача обов`язку утримувати свого батька позивачем не наведено.

Суд враховує, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише у випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

У цьому контексті суд вважає за необхідне зазначити, що правова природа права на відстрочку від призову полягає у тому, що вона має тимчасовий характер і застосовується виключно в межах чинного законодавства, яке визначає підстави і порядок її надання. При зміні законодавства, що стосується підстав для надання відстрочки, автоматично припиняється чинність прав на відстрочку за раніше встановленими підставами.

Суд не може зобов`язати орган діяти всупереч чинному законодавству. На момент розгляду справи правила надання відстрочок були змінені, і відповідно до нових чинних вимог Закону позивач за наведених ним обставин більше не має правових підстав для отримання відстрочки за вказаною нормою.

Таким чином, враховуючи зміни в законодавстві, які уточнили підстави для надання відстрочки, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача у не наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та, відповідно, зобов`язання відповідача надати таку відстрочку.

Щодо дотримання строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 17.02.2021 у справі №560/4280/20, застосовуючи до позовної заяви строки визначені статтею 122 КАС України при зверненні з адміністративним позовом щодо визнання неправомірними дій суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати те, що дії або бездіяльність відповідача, які позивач оскаржує, тривають, отож суди не перевірили правомірності дій відповідача, чим позбавили позивача права на гарантований Конституцією України та міжнародними актами права на судовий захист.

Позивач в заяві про усунення недоліків позовної заяви (а.с.27) вказує, що своїми заявами він просив підтвердити відповідача факт наявності в нього підстави для відстрочки та видати відповідну довідку. Також наголошує, що в цій справі він не оскаржує жодного рішення відповідача (відмов відповідача у формі відповіді на його заяви), а оскаржує протиправну бездіяльності з його боку.

Позивач вважає, що така протиправна бездіяльність полягає в ігноруванні відповідачем вимог абзацу 11 частини першої статті 23 Закону №3543-XI в редакції до 30.06.2023 та невидачі у зв`язку з цим облікового документу про відстрочку. Ця бездіяльність є триваючим правопорушенням, адже він досі не отримав від відповідача відповідь на свої вимоги та не отримав відповідний обліковий документ про відстрочку - довідку. Така бездіяльність припиниться лише з моменту виконання відповідачем свого обов`язку щодо її надання. Для цього необхідно встановити наявність у нього права на відстрочку під час мобілізації.

Отже, враховуючи, що предметом звернення позивача до суду є виключно бездіяльність відповідача, яка на час такого звернення (19.04.2023) не припинила існувати, суд вважає, що позивач дотримався строків звернення до суду встановлених КАС України.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини восьмої статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією від 19.04.2023 № (а.с. 8).

Особливістю цієї справи є те, що на час подання позову позивач керувався чинним на той момент законодавством, яке в контексті зазначених ним обставин надавало йому право на відстрочку. Проте в процесі судового розгляду законодавство зазнало змін, що фактично позбавило його цього права, у зв`язку з цим суд відмовив у задоволенні позову.

Водночас, беручи до уваги, що спір виник через неправомірні дії відповідача, у зв`язку з якими позивач не зміг своєчасно реалізувати право на відстрочку і, які фактично змусили його звернутися до суду з цим позовом за захистом своїх порушених прав, суд вважає, що існують підстави для стягнення на користь позивача судового збору у сумі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Стосовно відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту першого частини третьої статті 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З наведеної норми вбачається, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Отже, розподілу підлягає навіть кредиторська заборгованість позивача зі сплати витрат на професійну правничу допомогу, надання якої підтверджується відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 20.12.2019 у справі №903/125/19.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду надано:

- копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.04.2023 №23031;

- копію додатку від 11.04.2023 №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.04.2023 №23031;

- копію акта приймання-передачі послуг від 19.04.2023 №1;

- копія розрахункової квитанції 19.04.2023 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.04.2023 №23031.

Відповідно до укладеного між позивачем та адвокатом Яресько Т.В. договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.04.2023 №23031 останній зобов`язується прийняти доручення клієнта та надати йому правничу (правову) допомогу.

Згідно з пунктом 3.1 даного договору розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору про надання правової (правничої) допомоги визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін (а.с. 47).

11.04.2023 між сторонами укладено додаток №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.04.2023 №23031, який визначив порядок оплати правової (правничої) допомоги адвоката за оскарження протиправної бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у полягає у не наданні військовозобов`язаному ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так, згідно з даним додатком адвокат зобов`язується здійснювати представництво та захист інтересів клієнта у суді першої інстанції, відповідно до підсудності справи.

Вартість послуг за домовленістю сторін складає фіксовану суму 5000,00 грн. За домовленості сторін до зазначеної суми не входить вартість відвідування адвокатом судових засідань, що складає 2000,00 грн. за кожне судове засідання, що сплачується окремо в порядку, узгодженому сторонами (а.с.48).

19.04.2023 сторонами підписано: розрахункову квитанцію до договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.04.2023 №23031 на суму 5000,00 грн.; акт приймання-передачі послуг від 19.04.2023 №1 на суму 5000,00 грн. (а.с. 49).

Згідно з висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 у справі №826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Докази, надані позивачем на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, переконливо доводять, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. пов`язані саме з розглядом справи в суді першої інстанції та є співмірними із складністю справи, а розмір заявлених витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Відтак, суд вважає за необхідне присудити також понесені позивачем судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) судові витрати на загальну суму 6073,60 грн. (шість тисяч сімдесят три грн. 60 коп.), з яких судовий збір становить 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.) та 5000,00 грн. (п`ять тисяч грн. 00 коп.) - витрати на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.