Справа № 380/5502/24
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2024 рокусправа №380/5502/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,-

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) з позовом до Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати п. 2, п. 3, наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №72 від 25.10.2022 року про результати проведення службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військовоїчастини НОМЕР_1 від 01.10.2022 року №63 військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 в частині що стосується рядового ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати п.п. 5.1, 5.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №122 від 30.12.2022 року «Про результати службового розслідування з метою встановлення обставин відсутності на службі рядового ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №7 від 05.01.2023 року «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.12.2022 року №122.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваним наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №122 від 30.12.2022 року «Про результати службового розслідування з метою встановлення обставин відсутності на службі рядового ОСОБА_1 » його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за несвоєчасне повернення до військової служби. Вважає такий наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в період з перебував на лікуванні, що і стало підставою для звернення до суду за захистом свої порушених прав і законних інтересів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Кухар Н.А.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 р витребувано у відповідача копію наказу про відпустку позивача з 23.09.2022 по 22.10.2022.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву (вх. №27997 від 11.04.2024 року), де просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Позивач не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.10.2022 №63, що встановлено актом службового розслідування від №2676 від 25.10.2022, у зв`язку з чим позивача наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.10.2022 №72 притягнуто до дисциплінарної відповідальності (п.2 наказу) та відповідно до окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 позивачу не виплачувалася додаткова грошова винагорода на період дії воєнного стану за жовтень 2022 року.

Щодо посилання позивача на постанову про закриття кримінального провадження та встановлений нею факту непридатності його до військової служби:

Постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві майора Державного бюро розслідувань Прокопенка Віктора Олеговича від 20.11.2023 про закриття кримінального провадження №0000298 від 24.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, на підставі п.2ч.1ст.284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Єдиним аргументом для закриття кримінального провадження в постанові від 20.11.2023 є те, що слідчий вважав, що підтверджено факт непридатності до військової служби ОСОБА_1 , в зв`язку з діями якого було розпочато дане кримінальне провадження. Наведене свідчить про відсутність суб`єктивної сторони в складі кримінального правопорушення, що в свою чергу вказує на відсутність складу кримінального правопорушення в цілому.

Формулюючи відповідний висновок слідчий без проведення військово-лікарської експертизи самостійно надав оцінку діагнозу ОСОБА_1 на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві та дійшов суб`єктивного висновку без постанови військово-лікарської комісії, що ОСОБА_1 с непридатним до військової служби.

Солдат ОСОБА_1 відповідно до довідки ВЛК №1030 від 31.08.2022 є обмежено придатним до військової служби, не придатним до військової служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морської піхоти, спецспорудах, придатний до служби у військових частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

У свою чергу, ОСОБА_1 проходить службу на посаді сапера інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , який згідно штату військової частини НОМЕР_1 є підрозділом забезпечення військової частини НОМЕР_1 , а військова частина НОМЕР_1 є військовою частиною Сил територіальної оборони Збройних Сил України і не належить до десантно-штурмових військ, плавскладу, морської піхоти та з дня створення не залучалася та на даний час не залучена до несення служби на спецспорудах, а тому відповідно до довідки військово- лікарської комісії військової частини НОМЕР_4 від 31.08.2022 №1030 ОСОБА_1 є придатним до служби на посаді сапера інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 .

Однак, слідчий без проведення військово-лікарської експертизи самостійно надав оцінку діагнозам ОСОБА_1 , які встановлені після 31.08.2022, на предмет того, чи підпадають вони під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві та дійшов суб`єктивного висновку без постанови військово-лікарської комісії, що ОСОБА_1 є непридатним до військової служби.

У свою чергу, відсутня постанова ВЛК, якою визнано ОСОБА_1 непридатним до військової служби у воєнний час на посаді сапера інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 відповідно до Положення №402.

Також, згідно висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 12.06.2020 у справі №810/5009/18, надання оцінки діагнозу особи на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, виходить за межі судового розгляду. Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у особи та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

Щодо повноважень командира військової частини НОМЕР_1 приймати накази.

Відповідно до статті 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут), єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником. Статтею 32 Статуту також передбачено, що підполковник за своїми військовим званням є начальниками для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу. Також, відповідно до статті 101 Статуту, командир батальйону підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону.

Таким чином, командир батальйону підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону.

Отже, командир батальйону (військової частини НОМЕР_1 ) по відношенню до позивача є його прямим начальником за своїм службовим становищем та начальником за військовим званням, а останній є його підлеглими на момент прийняття оспорюваних наказів.

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Підсумовуючи викладене, командир військової частини НОМЕР_1 відповідно до наведеного законодавства наділений повноваженнями віддавати накази.

Щодо законності п.5 (п.п. 5.1. та 5.2.) наказу командира військової частини НОМЕР_1 №122 від 30.12.2022 з урахуванням змін внесених наказом №7 від 05.01.2023.

Відповідно до статті 9 Закону №2011-XII, Постанови №704 наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, далі також Порядок №260.

Приписами абзацу першого розділу XXIX Порядку №260 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або повноважень на посаді, виплачується виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років із дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді), і до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно приписів пункту 15 розділу І Порядку №260 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Окрім цього, приписами пункту 5 розділу XVI Порядку 260 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Міністр оборони України на виконання делегованих повноважень, які надані Урядом пунктом 2 Постанови №168, прийняв окреме доручення (рішення) від 23.06.2022 №912/з/29, далі також Рішення №912/з/29, яким врегулював порядок виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України відповідно до Постанови №168. Рішення №912/з/29 підлягало застосуванню з 24.02.2022 по 31.01.2023.

Пунктом 2 Рішення №912/з/29 встановлено виплачувати на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби.

Виплата зазначеної додаткової винагороди за минулий місяць здійснюється на підставі наказів командирів військових частини, які видаються до 5 числа місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункти 5, 6 Рішення №912/з/29).

До наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які:

1) самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника) (підпункт 9.4. пункту 9 Рішення №912/з/29);

2) усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника) (підпункт 9.6. пункту 9 Рішення №912/з/29);

3) відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника) (підпункт 9.7. пункту 9 Рішення №912/з/29).

Суд зазначає, що закриття кримінального провадження стосовно позивача не свідчить про наявність підстав для виплати грошового забезпечення, оскільки факт його не прибуття з лікування та подальшого нез`явлення на службу встановлений матеріалами службового розслідування, за результатами якого винесено вищезазначений наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, який позивачем не оскаржувався.

Таким чином, з урахуванням наведеного правового регулювання спірних правовідносин та того, що позивач з 23.10.2022 по даний час відсутній на службі, то призупинення виплати грошового забезпечення п.5 (п.п. 5.1. та 5.2.) наказу командира військової частини НОМЕР_1 №122 від 30.12.2022 з урахуванням змін внесених наказом №7 від 05.01.2023 відповідає вимогам Порядку №260 та Рішенню №912/з/29.

Окрім цього, п.5 (п.п. 5.1. та 5.2.) наказу №122 від 30.12.2022 прийнятий виходячи з інших пунктів цього наказу, які на сьогоднішній день є чинними та нескасованими.

Таким чином, оскаржувані п.п. 5.1. та 5.2. наказу №122 від 30.12.2022 є такими, що прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в повній мірі відповідають встановленим у частини другій статті 2 КАС України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а відтак скасуванню в судовому порядку не підлягає, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Щодо законності пунктів 2 та 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.10.2022 №72.

Позивач не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.10.2022 №63, що встановлено актом службового розслідування від №2676 від 25.10.2022, у зв`язку з чим позивача наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.10.2022 №72 притягнуто до дисциплінарної відповідальності (п.2 наказу) та відповідно до окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 позивачу не виплачувалася додаткова грошова винагорода на період дії воєнного стану за жовтень 2022 року (30, 34, 35).

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником. Статтею 32 Статуту також передбачено, що підполковник за своїми військовим званням є начальниками для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу. Також, відповідно до статті 101 Статуту, командир батальйону підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону.

Таким чином, командир батальйону підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону.

Отже, командир батальйону (військової частини НОМЕР_1 ) по відношенню до позивача є його прямим начальником за своїм службовим становищем та начальником за військовим званням, а останній є його підлеглими на момент прийняття оспорюваних наказів.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 р. за №1503/31371 (далі - Порядок № 608).

Пунктом 1 розділу V Порядку № 608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до п. 1 розділу VI Порядку № 608 за результатами розгляду актам та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу) (стаття 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).

Таким чином, командир батальйону (військової частини НОМЕР_1 ) по відношенню до позивача є його прямим начальником за своїм службовим становищем та начальником за військовим званням та відповідно до статей 48, 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України наділений повноваженням накладати на позивача дисциплінарне стягнення - «сувора догана».

З урахуванням викладених норм на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративного-господарської діяльності) від 11.10.2022 №199 командиру військової частини НОМЕР_1 подано Акт службового розслідування №2676, який ним був затверджений.

Приймаючи пункти 2, 3 Наказу №72 від 25.10.2023 командир військової частини НОМЕР_1 виходив, що актом встановлено, що позивач не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.10.2022 №63.

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №63 від 01.10.2022 «Про організацію прибуття особового складу військової частини НОМЕР_1 у район виконання воєнних (бойових) завдань військовою частиною НОМЕР_1 » наказано особовому складу вч НОМЕР_1 , зокрема і рядовому ОСОБА_1 , прибути в термін до 06 жовтня 2022 року у район виконання воєнних (бойових) завдань м.Ізюм, Харківської області.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №199 від 11.10.2022 з метою встановлення причин та умов, що сприяли неприбуттю особового складу, зокрема ОСОБА_1 , з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у район виконання воєнних завдань у встановлені терміни відповідно до наказу від 01.10.2022 Ф№63 призначено службове розслідування.

25.10.2022 складено акт службового розслідування, у якому встановлено, що ряд. ОСОБА_1 не виконав наказ командира в/ч № НОМЕР_5 від 01.10.22р. з не відомих причин. Про зміст наказу, дату вибуття ряд. ОСОБА_1 був особисто ознайомлений штаб сержантом 3 категорії ОСОБА_2 03.10.22 р. по телефону, прибувати в ППД для ознайомлення з наказом відмовився. Станом на 11.10.22 р. місце знаходження ряд. ОСОБА_1 не відомо. 12.10.22 р. був замічений в ППД - реєстрував рапорт на звільнення, давати пояснення відмовився.

На підставі акту службового розслідування від 25.10.2022 №2676 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ (з основної діяльності) №72 від 25.10.2022 року про результати проведення службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.2022 року №63 військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , яким притягнуто до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та накладено дисциплінарне стягнення сувора догана (п.2). Керуючись постановою КМ України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», пунктом 9.7 окремого доручення рішення Міністерства оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/29, за невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 жовтня 2022 №63 «Про організацію прибуття особового складу військової частини НОМЕР_1 у район виконання воєнних ( бойових) завдань військовою частиною НОМЕР_1 », додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень за жовтень місяць 2022 року не виплачувати ( п.3).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №242 від 18.11.2022 з метою встановлення причин та умов, що сприяли неприбуттю та відсутністю на службі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , а саме сапера інженерно-саперного взводу рядового ОСОБА_1 , а також встановлення ступеня вини призначено службове розслідування.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №279 від 16.12.2022 продовжено строк проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини від 18.11.2022 №242 до 16.01.2023.

Відповідно до акту службового розслідування від 30.12.2023 №5401:

«ТВО інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_3 рапортом від 18.11.2022 №3262 повідомив про відсутність на службі рядового ОСОБА_1 , що також підтверджено поясненнями військовослужбовців інженерно - саперного взводу відповідно до яких рядовий ОСОБА_1 не з`являвся до розташування інженерно-саперного взводу з 07.09.2022 (день госпіталізації) та не виконує свої обов`язки як сапер ІСВ.

Відповідно до рапорту начальника групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 від 20.11.2022 №3326 до військової частини НОМЕР_1 не надходили жодні повідомлення про виписку після закінчення лікування від цивільних та військових закладів охорони здоров`я, зокрема, рядового ОСОБА_1 .

Окрім цього, рядовий ОСОБА_1 не направлявся для проходження служби до ППД військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 , а з пояснень старшого групи військовослужбовців в ППД військової частини НОМЕР_1 , рядовий ОСОБА_1 не проходить службу в ППД військової частини НОМЕР_1 та не виконував там свої обов`язки як сапер інженерно-саперного взводу (інженерно-саперний взвод вибув з ППД у квітні 2022 року та на даний час перебуває в районі виконання бойових завдань Харківська обл.).

З 12.12.2022 по 14.12.2022 офіцер групи планування військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_4 в телефонному режимі спілкувався з рядовим ОСОБА_1 з метою з`ясування його місця знаходження та попросив його прийти до ППД (м. Самбір) і надати підтверджуючі документи де він перебував з 07.09.2022 по даний час завіривши копії таких документів своїм підписом. 14.12.2022 ОСОБА_1 в ППД (м. Самбір) написав рапорт і надав медичні документи, але відмовився підтвердити відповідність цих документів оригіналам, засвідчивши їх своїм підписом. 14.12.2022 лейтенант ОСОБА_4 повідомив рядового ОСОБА_1 , що з його рапорту від 14.12.2022 та доданих документів не має інформації де він перебуває на даний час та запропонував йому повідомити де він знаходиться, однак він категорично відмовився надавати таку інформацію, сказав, що лікується не повідомив де і не надав підтверджуючі документи.

Проаналізувавши детально рапорт ОСОБА_1 з доданими документами від 14.12.2022 (вх.4070 від 14.12.2022) та лист головного лікаря КГ1 «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скілфосовського Полтавської обласної ради» від 15.12.2022 встановлено, що рядовий ОСОБА_1 :

перебував на стаціонарному лікуванні 07.09.2022 по 09.09.2022 у КНП Лозівське територіальне медичне об`єднання;

перебував на стаціонарному лікуванні з 09.09.2022 по 22.09.2022 у КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скілфосовського Полтавської обласної ради та довідкою ВЛК №154 йому надана відпустка терміном на 30 днів за станом здоров`я, тобто з 23.09.2022 по 22.10.2022, з 23.10.2022 по -25.10.2022 відсутні документи, що підтверджують поважність причин відсутності на службі; з 26.10.2022 по 28.10.2022 перебував на стаціонарному лікуванні КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний лікувально діагностичний кардіологічний центр» з 29.10.2022 по даний час відсутні документи, які підтверджують перебування на стаціонарному лікуванні рядового ОСОБА_1 а бо інші, що підтверджували б поважність відсутності на службі (у інженерно-саперному взводі).

З урахуванням встановлено, що рядовий ОСОБА_1 після закінчення відпустки (дата закінчення 22.10.2022) за станом здоров`я (довідка ВЛК №154) 23.10.2022 не повернувся за місцем служби до інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_4 та з 23.10.2022 не виконує обов`язки військової служби, як сапер інженерно-саперного взводу.

Таким чином, рядовий ОСОБА_1 у порушення вимог статей 11, 16, 40, 49, 216, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та. статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України не повернувся на службу 23.10.2022 без поважних причин (відмовляючись надавати підтверджуючі документи де він перебуває на даний час) в умовах воєнного стану до розташування військової частини, не відрекомендувався своєму безпосередньому начальникові, проводячи час не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення до інженерно-саперного взводу військову частину НОМЕР_1 , який виконує бойові завдання в районі ведення бойових дій АДРЕСА_4 »

Командиром військової частини НОМЕР_1 30.12.2022 року видано наказ №122 «Про результати службового розслідування з метою встановлення обставин відсутності на службі рядового ОСОБА_1 »:

п.2 : за допущені порушення вимог статей 11, 16, 40, 49, 216, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та. статей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, безвідповідальне відношення до своїх службових обов`язків та неповернення 23.10.2022 на службу до інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 після закінчення строку відпустки згідно довідки ВЛК №154 на рядового ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана».

п. 5.1 : Відповідно до абзацу третього пункту 15 розділу І «Загальні положення» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, за час відсутності на службі без поважних причин рядовому ОСОБА_5 , саперу інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , з 01.12.2022 грошове забезпечення не виплачувати.

п.5.2 : Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (зі змінами), пункту 9.4. окремого доручення рішення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, не виплачувати щомісячну додаткову винагороду за жовтень, листопад, грудень 2022 та за весь період відсутності на службі рядовому ОСОБА_5 , саперу інженерно- саперного взводу військової частини НОМЕР_1 ».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №7 від 05.01.2023 року внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.12.2022 року №122. Відповідно до абзацу третього пункту 15 розділу І «Загальні положення» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше, рядовому ОСОБА_5 , саперу інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , з 01.11.2022 грошове забезпечення не виплачувати.

Не погодившись з вище вказаними наказами, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 2 указаного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Отже, військовослужбовець вважається таким, що виконує обов`язки військової служби, на території військової частини, на шляху прямування на службу або із служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок (абз. 2); бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим (абз. 3); беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини (абз. 4).

Згідно зі ст. 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут) визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити наступного прямого начальника.

Приписи ст. 16 Статуту внутрішньої служби визначають, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому (ч. 1 ст. 49 Статуту внутрішньої служби).

При цьому статтею 26 Статуту внутрішньої служби передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 260 Статуту, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до статті 262 Статуту, обмін медичної та іншої документації в особливий період може відбуватись шляхом направлення таких документів електронною поштою.

Згідно з п. 7.11 Інструкції з діловодства та документування управлінської інформації в електронній формі в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оброни України №370 від 26.07.2018, документи, в яких строк виконання не зазначено, які не є документами інформаційного характеру або не містять контрольних завдань, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 днів з моменту реєстрації документа в Міноборони (Генеральному штабі) або структурному підрозділі, до якого надійшов документ.

Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами Дисциплінарного статуту.

Приписи статей 1, 2 Дисциплінарного статуту визначають, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Із змісту ст. 4 Дисциплінарного статуту вбачається, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів бути пильним, зберігати державну таємницю (абз. 2); виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету (абз. 5); поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків (абз. 6).

За правилами статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно зі ст. 16 Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За приписами статей 26-27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Статтею 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України(ч. ч. 1, 3, 7 ст. 85 Дисциплінарного статуту).

За правилами ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Відповідно до п.1 розділу І Порядку проведення службового розслідування у Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 21 листопада 2017 року №608 (далі - Порядок), службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу IV Порядку, особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Відповідно до п. 1 розділу IV Порядку, особи, які проводять службове розслідування зобов`язані виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

У відповідності до вимог п.п. 1, 3, 8, 9 Розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Згідно із пунктами 1, 5, 6 Розділу V Порядку від 21.11.2017 року №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Окремими пунктами розділу VІ Порядку №608 передбачено, що за результатами розгляду акту та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Відповідно до п. 13 розділу III Порядку, службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Щодо скасування п. 2, п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №72 від 25.10.2022 року про результати проведення службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військовоїчастини НОМЕР_1 від 01.10.2022 року №63 військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 в частині що стосується рядового ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Із матеріалів справи встановлено, що службове розслідування призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 №199 від 11.10.2022, у свою чергу акт службового розслідування поданий командиру військової частини НОМЕР_1 25.10.2022.

Стосовно доводів позивача, які стосуються суті вчиненого порушення, щодо якого проводилось службове розслідування, та обставини вчинення якого зафіксовані у акті службового розслідування, суд зазначає наступне.

Наказом №72 від 25.10.2022 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання наказу №63 від 01.10.2022 щодо прибуття до 06 жовтня 2022 року у район виконання воєнних (бойових) завдань м.Ізюм, Харківської області.

Однак, при проведенні службового розслідування відповідачем не враховано, що позивач з 23.09 по 22.10.2022 перебував у відпустці за станом здоров`я терміном 30 днів, Суд витребовував наказ про відпустку, однак відповідач надав пояснення, що такий відсутній, однак довідкою ЛВК № 154 КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфософського Полтавської обласної ради» рекомендовано позивачу надати відпустку терміном на 30 днів за станом здоров`я, тобто з 23.09.2022 по 22.10.2022, яка є обов`язкою до виконання відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Відповідачем не надано суду доказів щодо відкликання з відпустки позивача, а тому п. 2, п. 3 наказу (з основної діяльності) №72 від 25.10.2022 року про результати проведення службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.2022 року №63 військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 слід визнати протиправним та скасувати.

Щодо скасування п.п. 5.1, 5.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №122 від 30.12.2022 року «Про результати службового розслідування з метою встановлення обставин відсутності на службі рядового ОСОБА_1 » та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №7 від 05.01.2023 року «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.12.2022 року №122, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, грошове забезпечення не виплачується, у тому числі, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Згідно із підпунктом 1 пункту 5 розділу ХVI Порядку від 07.06.2018 року №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №122 від 30.12.2022 року «Про результати службового розслідування з метою встановлення обставин відсутності на службі рядового ОСОБА_1 » притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» (п.2).

Позивач не оскаржує наказ в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності, а тому підстави для задоволення позовних вимог щодо невиплати грошового забезпечення відсутні.

Решта доводів та аргументів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позову ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п. 2, п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №72 від 25.10.2022 року «Про результати проведення службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військовоїчастини НОМЕР_1 від 01.10.2022 року №63 військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 » в частині що стосується рядового ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

СуддяКухар Наталія Андріївна