Справа № 320/45193/24
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

03 жовтня 2024 року місто Київ №320/45193/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Донець В.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом зупинення дії рішення Київської обласної ради від 25.07.2024 №1043-27-VIII "Про реорганізацію Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради "Київський обласний центр реабілітаційної медицини" шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради "Київська обласна клінічна лікарня", до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Зацікавленою особою визначено: відповідача Київську обласну раду.

Також зазначено про намір звернутися до суду з відповідним позовом про визнання протиправним та скасування рішення Київської обласної ради від 25.07.2024 №1043-27-VIII "Про реорганізацію Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради "Київський обласний центр реабілітаційної медицини" шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради "Київська обласна клінічна лікарня".

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) заява про забезпечення позову може бути подана до подання позовної заяви до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Оскільки відповідачем за майбутнім позовом визначено суб`єкта владних повноважень, місцезнаходження якого є місто Київ, з урахуванням частини першої статті 25 КАС України та пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 №2825-IX, спір про визнання протиправним та скасування рішення відноситься до підсудності Київського окружного адміністративного суду.

При цьому судом ураховано, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.08.2023 справа №925/1741/21, відступивши від своїх попередніх висновків, висловила правову позицію, за якою сільська рада є суб`єктом владних повноважень, оскаржене рішення якого прийнято на виконання владних управлінських функцій і є таким, що зачіпає права та інтереси члена територіальної громади, тому правовідносини, які виникли у справі, є публічно-правовими. Захист прав та інтересів члена територіальної громади від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, якщо ці порушення полягають, наприклад, у перевищенні повноважень, недотриманні процедури чи порядку прийняття рішення, є завданням адміністративного судочинства.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд ураховує таке.

Відповідно до статті 150 КАС України: суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову (частина перша); забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (пункти 1, 2 частини другої).

За змістом наведеної норми, для висновку про наявність підстав для забезпечення позову заявнику необхідно довести очевидність протиправності рішення, дії, бездіяльності суб`єкта владних, що оскаржуються та/або ускладнення, унеможливлення виконання рішення суду або захисту прав, свобод, інтересів, за захистом яких звернулась особа, якщо не будуть вжиті заходи забезпечення позову.

Як убачається з заяви про забезпечення позову, позивач вважає оскаржуване рішення Київської обласної ради від 25.07.2024 №1043-27-VIII протиправним, таким, що суперечить Конституції України, Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" та порушує права та інтереси КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини", трудові права працівників, а також гарантоване Конституцією право пацієнтів на отримання безоплатної медичної допомоги.

За твердженням заявниці, оскаржуване рішення порушує правосуб`єктність закладу охорони здоров`я, а саме право на самостійне здійснення діяльності у сфері надання медичних та реабілітаційних послуг, яке вже було визнане та закріплене за Комунальним некомерційним підприємством Київської обласної ради "Київський обласний центр реабілітаційної медицини" центральними органами виконавчої влади України. Право на доступність медичних послуг, що необхідні пацієнту за станом здоров`я.

Також вказано, що прийняте Київською обласною радою рішення порушує право на працю працівників Підприємства, зокрема і позивача за позовом, який буде подано до суду, оскільки, як стало відомо, зокрема із численних засобів масової інформації, головою комісії з припинення КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини" подано в Київський обласний центр зайнятості інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в загальній кількості 375 осіб, тобто весь штат працюючих осіб в КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини".

На думку заявниці, прийнявши рішення про реорганізацію Комунального некомерційного підприємства, Київська обласна рада скоротила існуючу мережу закладів охорони здоров`я, чим порушила статтю 49 Конституції України, частину третю статті 16 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я".

У заяві про забезпечення позову також указано, що в структурі КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини" функціонує єдиний в Київській області Центр реабілітаційної та спортивної медицини, який має право на проведення поглиблених медичних оглядів та надання медичного допуску особам до занять фізкультурою та спортом, у тому числі з обов`язковим диспансерним наглядом (близько 50000 осіб, з яких понад 19000 дітей та підлітків). КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини", згідно статутних завдань, є закладом, який забезпечує надання цілодобової післягострої та довготривалої реабілітаційної допомоги військовослужбовцям Збройних Сил України, які потребують реабілітаційної допомоги. В умовах амбулаторної медичної допомоги, в КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини" щомісяця налічується понад 8000 відвідувань у висококваліфікованих спеціалістів. КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини" проводить свою господарську діяльність в приміщеннях, які знаходяться на балансі закладу, має працевлаштованих працівників фахівців медичної практики. Основним видом діяльності є надання медичних, реабілітаційних послуг населенню, а також проведення поглиблених медичних оглядів та надання медичного допуску особам до занять фізичною культурою та спортом, в тому числі з обов`язковим диспансерним наглядом. Припинення діяльності підприємства шляхом реорганізації медичного закладу може призвести до погіршення якості надання населенню медичних послуг та доступність таких медичних послуг, до зупинки господарської діяльності та до масового вивільнення працівників.

На думку суду, зазначені доводи не можуть бути підставою для висновку про очевидну протиправність оскаржуваного рішення, оскільки аргументи заявниці, за своїм змістом зводяться до недоцільності ліквідації КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини", що також може призвести до негативних наслідків щодо забезпечення пацієнтів специфічними медичними послугами з реабілітації, звільнення фахівців.

Згідно з оскаржуваним рішенням "Про реорганізацію Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради "Київський обласний центр реабілітаційної медицини" шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради "Київська обласна клінічна лікарня" юридична особа КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини" припиняється шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради "Київська обласна клінічна лікарня". Відповідно твердження заявниці про зупинення надання медичних послуг, які здійснює КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини" є передчасними, ґрунтуються на припущеннях, оскільки КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини" реорганізовується шляхом приєднання до іншої установи охорони здоров`я. При цьому оскаржуваним рішенням не передбачено припинення надання відповідних медичних послуг, які здійснювались КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини".

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про недоведеність заявницею очевидної протиправності оскаржуваного рішення, що могло б розглядатись судом як підстава для забезпечення позову в розумінні статті 150 КАС України. Іншими словами, розглядаючи заяву про забезпечення позову, судом не встановлено очевидної незаконності оскаржуваного рішення Київської обласної ради від 25.07.2024 №1043-27-VIII, прийняття цього рішення всупереч критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, що також має бути безсумнівним.

Іншими підставами забезпечення позову зазначено неможливість відновлення порушених прав, в разі невжиття заходів забезпечення позову, оскільки юридична особа КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини" буде припинена. Прийняте Київською обласною радою рішення порушує право на працю працівників підприємства, зокрема і позивача, оскільки, головою комісії з припинення КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини" подано в Київський обласний центр зайнятості інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в загальній кількості 375 осіб, тобто весь штат працюючих осіб в КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини".

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач має намір звернутися з позовом з метою захисту трудових прав як своїх прав, так і прав працівників КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини", прав пацієнтів та для забезпечення наявності у відповідному регіоні спеціалізованого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до частини другої статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявниця, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже заявниця може звернутись до суду за захистом свої прав, інтересів, а не прав чи інтересів інших осіб.

Враховуючи положення частини другої статті 151 КАС України щодо обов`язку суду враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявниця, з наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб, не можуть бути підставою забезпечення позову її доводи щодо неможливості відновлення порушених прав, інтересів інших осіб.

Щодо неможливості відновлення трудових прав заявниці, яка може бути звільнена з роботи в КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини" в разі невжиття судом заходів забезпечення позову, то з наданих до заяви доказів, вбачається, що заявницю з повідомленням про зміну умов праці у зв`язку з реорганізацію від 12.08.2024 №1495-1 та запропоновано переведення на одну з вакантних посад (вакантні посади перераховано в зазначеному повідомленні).

Відтак твердження заявниці, що внаслідок прийняття оскаржуваного рішення її буде звільнено з роботи і тим самим порушено її право на працю суд вважає необґрунтованими, оскільки такі твердження ґрунтуються на припущеннях, тоді як ймовірне настання певних негативних наслідків для позивачки у спірних правовідносинах ще не є беззаперечним свідченням необхідності вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову.

Крім того, Кодексом законів про працю України передбачено право працівника звернутись до суду, якщо він вважає своє звільнення незаконним. Відповідно в разі задоволення позову та вчасною реалізацію заявницею свого права на звернення до суду за захистом своїх трудових прав її права в разі незаконного звільнення можуть бути відновленні шляхом поновлення на посаді та стягненням вимушеного прогулу з часу незаконного звільнення та до ухвалення судом відповідного рішення.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для вжиття таких заходів.

Керуючись статтями 150-156 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Донець В.А.