Справа № 320/9204/21
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року № 320/9204/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварського МР ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанов, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Броварського МР ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі також Відділ, відповідач), в якому просила:

- визнати дії головного державного виконавця Броварського МР ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Свистанюк Юлії Григорівни щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору по ВП №63429014 протиправними;

- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 27.10.2020 по виконавчому провадженню №63429014;

- визнати дії головного державного виконавця Броварського МР ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Свистанюк Юлії Григорівни щодо винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження по ВП № 63432267 протиправними;

- скасувати постанову про стягнення витрат виконавчого провадження від 28.10.2020 по виконавчому провадженню №63432267.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 відкрито провадження у справі, призначено дату розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду, прийнятою під час розгляду справи у судовому засіданні, постановлено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність прийняття відповідачем оскаржуваних постанов з огляду на невчинення відповідачем дій щодо виконання відповідного виконавчого документа.

За час розгляду справи відповідачем не надано суду відзиву або іншого документу, зі змісту якого було б можливим встановити його ставлення до заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.07.2020 державним виконавцем Броварського МР ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрите виконавче провадження № 62432911 на виконання рішення Броварського районного суду Київської області у цивільній справі №361/190/14-ц.

У зв`язку із заявою стягувана про повернення виконавчого документа без виконання державний виконавець Броварського МР ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувану.

При цьому, 27.10.2020 державний виконавець Броварського МР ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Свистанюк Юлія Григорівна винесла постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 49 465, 52 грн. - виконавче провадження №63429014.

Також, 28.10.2020 державний виконавець Броварського МР ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Свистанюк Юлія Григорівна винесла постанову про стягнення витрат на проведення виконавчого провадження - виконавче провадження №63432267.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі також - Закон).

Згідно зі статтею 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - де сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до частини 1 статті 18 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчою провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Згідно частини 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрат виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову гро стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Суд звертає увагу на те, що позивачем не було надано жодних доводів щодо протиправності дій відповідача щодо винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження по ВП № 63432267, як і щодо протиправності самої вказаної постанови, а тому суд визнає безпідставними відповідні позовні вимоги.

Згідно вимог статті 27 Закону, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до частини 3 статті 40 Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи наведене, оскільки виконавчий збір у межах відповідного виконавчого провадження раніше стягнутий не був, та керуючись статтями 3, 27, 40 Закону відповідачем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню №63429014, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог у цій їх частині.

При цьому суд акцентує увагу на хибному посиланні позивача на положення статті 27 Закону у редакції, чинній до 28.08.2018, та яка визначала залежність права на стягнення виконавчого збору від фактичного вчинення дій по виконанню виконавчого документа. Однак після 28.08.2018 редакція положення статті 27 Закону була змінена шляхом встановлення залежності розміру виконавчого збору від суми, що підлягає примусовому стягненню, що і було правомірно визначено оскаржуваним рішенням.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень та дій на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані рішення та дії відповідають наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Броварського МР ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ) (07400, місто Бровари, бульвар Незалежності, будинок 39; ) про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанов відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.