Справа № 133/2061/24
Суддя: Сєлін Є. В.
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 133/2061/24
Провадження № 2-а/132/27/24
Рішення

Іменем України

01 жовтня 2024 року місто КАЛИНІВКА

Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання РИБАК І.Ю., за участі: представника позивача ОСОБА_1 адвоката ПИЛИПЧУКА С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області справу № 133/2061/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, від 21 червня 2024 року № 166,

ВСТАНОВИВ:

11.07.2024 року до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить суд скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, від 21 червня 2024 року №166, а провадження в справі закрити у зв`язку з відсутню в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування даних вимог зазначив, що відповідно до оскаржуваної постанови 28.05.2024 року приблизно о 11год.00хв. групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , та органу місцевого самоврядування, йому була вручена повістка про явку 29.05.2024 року для уточнення військово-облікових даних до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте у вказаний в повістці час він не з`явився, підтверджуючих документів та причин неявки не повідомив, чим порушив ч.3 ст.17 Закону України «Про оборону України», абз.1 ч.1 ст.22, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», таким чином наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-3 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Однак дана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки на дату явки для уточнення облікових даних (29.05.2024 року), він мав тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , згідно якого він перебував на обліку в якості військовозобов`язаного в ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке він пред`явив особам, які вручали йому повістку, проте це не подіяло. Його військово-облікові дані з моменту отримання тимчасового посвідчення військовозобов`язаного жодним чином не змінювались, а тому у відповідача не було жодних підстав для його виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Всю інформацію, яка стосується його обліково-військових даних, для уточнення яких його викликали до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач повинен був отримати від уповноважених органів та реєстрів, до яких має доступ в електронному вигляд. Згідно довідки ВЛК від 01.07.2024 року № 129/1615, він визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2024 року, визначено склад суду з розгляду даного адміністративного позову: головуючого суддю Пєтухову Н.О.

Ухвалою судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області Пєтухової Н.О. від 16.07.2024 року, задоволено заяву судді про самовідвід, відведено суддю ОСОБА_2 від розгляду справи, яку передано до канцелярії суду для визначення нового складу суду в порядку, встановленому ст.31 КАС України.

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2024 року, призначення нового складу суду не відбулося через відсутність потрібної кількості суддів для розподілу справи.

На підставі розпорядження в.о.голови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_2 від 18.07.2024 року, матеріали цивільної справи визначено передати на розгляд іншому адміністративному суду, що найбільш територіально наближений до цього суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 23.07.2024 року, визначено склад суду з розгляду адміністративного позову: головуючого суддю Сєліна Є.В.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 25.07.2024 року, адміністративний позов залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення його недоліків.

Недоліки адміністративного позову усуненні позивачем у визначений судом строк.

Згідно ухвали судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 05.09.2024 року, відкрито провадження за адміністративним позовом, призначено його до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, залучив до участі у даній справі в якості свого представника адвоката Пилипчука В.О.

Адвокат Пилипчук В.О. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених в адміністративному позові.

Відповідач представник ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку, із заявами та/або клопотаннями щодо відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини, на які він посилається як на підставу заявлених позовних вимог, та дослідивши в порядку, визначеному законом, докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступних висновків:

Судом достеменно встановлено, що 21 червня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_3 винесено постанову № 166 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 17000грн.00коп.

Із змісту оскаржуваної постанови за № 166 від 21 червня 2024 року вбачається, що 28 травня 2024 року приблизно о 11год.00хв. групою оповіщення першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 вручено повістку про явку на 29 травня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , для уточнення військово-облікових даних, проте у вказаний в повістці час, ОСОБА_1 не з`явився, документів не надав. Відносно ОСОБА_1 у відповідності до положень ч.3 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.п.56, 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487, направлено звернення про розшук до відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, з метою подальшої доставки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та притягнення його до адміністративної відповідальності. В ході розшукових заходів, на ОСОБА_1 уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_5 складений протокол № 166 від 17 червня 2024 року про адміністративне правопорушення. Своєю бездіяльністю ОСОБА_1 порушив вимоги ч.3 ст.17 Закону України «Про оборону України», абз.1 ч.1 ст.22, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Вважаючи прийняту постанову протиправною, позивач звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

За змістом статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно статті 235 КУпАП, розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 червня 2024 року уповноваженою посадовою особою першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 працівником Збройних сил України ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1 був складений протокол № 166 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, який був розглянутий начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_3 , яким була винесена постанова № 166 від 21 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Факт порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, ОСОБА_1 на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення, не оспорював, власноручно в своїх письмових поясненнях щодо суті правопорушення зазначив, що нез`явився до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оскільки перебував на роботі в місті Києві, проте жодних документів на підтвердження цієї обставини не надав.

Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Згідно статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні настав з 17 березня 2014 року, з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

24 лютого 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України, та діє до теперішнього часу.

За змістом частин 1-3 статті 1, статті 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За абзацами 1, 3 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зобов`язані з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:

перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;

смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Частиною 5 статті 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

30 грудня 2022 року Кабінетом Міністрів України відповідно до частини п`ятої статті 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був прийнятий та затверджений Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів № 1487, який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

У силу абзацу 3 пункту 16 цього ж Порядку № 1487 від 30.12.2022 року, персонально-первинний військовий облік передбачає облік відомостей стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання у відповідній адміністративно-територіальній одиниці. У селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, ведення такого обліку покладається на виконавчі органи сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 1487 від 30.12.2022 року, військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період. Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно пункту 4 Порядку № 1487 від 30.12.2022 року, завданнями військового обліку є: утворення військового резерву людських ресурсів, накопичення військово-навчених людських ресурсів, необхідних для укомплектування Збройних Сил, інших військових формувань у мирний час та в особливий період; проведення аналізу кількісного складу та якісного стану призовників, військовозобов`язаних та резервістів для їх ефективного використання в інтересах оборони та національної безпеки держави; своєчасне оформлення військово-облікових документів призовників, військовозобов`язаних та резервістів; організація своєчасного бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; забезпечення контролю за станом військового обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях; забезпечення контролю за дотриманням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку; забезпечення громадян України інформацією щодо виконання ними військового обов`язку.

За пунктом 20 Порядку № 1487 від 30.12.2022 року, військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.

Пунктом 2 частини 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком 2 до Порядку № 1487 від 30.12.2022 року, передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

За абзацем 3 частини дев`ятої статті 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України) для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень Переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року № 673, поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункт і в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів), які підтверджені відповідними документами (довідками), визнаються:

смерть близького родича (батьків, дружини, дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича дружини (чоловіка), яка сталася пізніше ніж за сім діб до дати початку зборів;

хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним чи резервістом, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем;

здійснення стосовно військовозобов`язаного чи резервіста кримінального провадження, а також застосування до нього адміністративного стягнення або кримінального покарання, яке робить неможливим його прибуття;

потрапляння під вплив надзвичайної ситуації, яка виникла під час призову на збори і стала перешкодою своєчасному прибуттю;

складання державних іспитів у вищих навчальних закладах.

Призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За статтею 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Слід також зазначити, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 210 КУпАП є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.

Верховний Суд у постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Аналізуючи обставини справи до досліджені матеріали, суд прийшов до висновку, що відповідач довів суду належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, а тому в його діях наявний склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, за яке його 21 червня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності, за обставин, викладених в оскаржуваній постанові.

Будь-яких належних доказів щодо протилежного матеріали справи не містять, та ОСОБА_1 не доведено.

Більш того, протокол про адміністративне правопорушення, який в силу закону, є одним із доказом вчинення даного адміністративного правопорушення, підписаний ОСОБА_1 без зауважень, в якому останній власноручно зазначив, що нез`явився до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оскільки перебував на роботі в місті Києві, проте жодних документів на підтвердження цієї обставини не надав, чим фактично своїми діями підтвердив факт порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому суд вважає прийняте рішення законним та обґрунтованим, а тому його необхідно залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.6, 10-12, 17, 70-71, 94, 159-163, 171-2 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, від 21 червня 2024 року № 166 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя