Справа № 302/391/24
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/391/24
Провадження № 2-а/302/20/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2024 смт. Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В,, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (, місцезнаходження: м.Ужгород, вул.Ференца Ракоці, 13 Закарпатської області), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

01.04.2024 до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рішко С.І., до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що 25.03.2024 на сайті «Судова влада» він дізнався про те, що 01.04.2024 року Міжгірським районним судом Закарпатської області розглядатиметься справа №302/330/24 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Цього ж дня він звернувся до захисника - адвоката Рішка С.І. з метою отримання консультацій та захисту його прав у справі №302/330/24.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що йому не було відомо про факт складення відносно нього постанови накладення адміністративного стягнення та з метою перевірки такого факту, 25.03.2024 року представник адвокат Рішко С.І. звернувся до відділення поліції №2 Хустського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області із адвокатським запитом, в якому просив надати засвідчену копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складену у період з 11.03.2024 по 21.03.2024 року відносно ОСОБА_1 , а також копії всіх доказів, доданих до цієї постанови. Листом від 29.03.2024 року за №560 ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області було направлено копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1659795, яка складена 14.03.2024 року поліцейським ВП№2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Криванич В.І. При цьому, жодних інших документів та/або доказів надано не було, що вказує на їх відсутність.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП України.

В п.5 цієї постанови зазначено: «14.03.2024 року 23:51:02, с-ще Міжгір`я вул. Олександра Ігнатишина (Добролюбова), в смт. Міжгір`я водій керував ТЗ, в якого не горіла права фара в режимі ближнього світла, при перевірці не надав посвідчення водія, чим порушив п.2.1 ПДР керування ТЗ особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на ТЗ, поліса страхування, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП». Та як наслідок, позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Позивач заперечує обставини, зазначені в Постанові, оскільки 14.03.2024 року біля 23:51:02 год. він не керував транспортним засобом Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_2 , в с-щі Міжгір`я по вул. Олександра Ігнатишина, та відповідно транспортний засіб під його керуванням не зупиняли працівники поліції, в т.ч. поліцейський ОСОБА_2 . Позивач не був присутнім при розгляді поліцейським ОСОБА_2 матеріалів адміністративного правопорушенні і відповідно, він не відмовлявся від отримання копії цієї Постанови.

За таких обставин, позивач не вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, і позивачу незрозуміло, на якій підставі поліцейський ОСОБА_2 склав щодо нього Постанову.

Оскаржувана постанова складена поліцейським ОСОБА_2 без участі позивача. Та відповідно, ОСОБА_1 , не підписував та не відмовлявся підписувати оскаржувану постанову, примірник якої він не отримував. Про існування та зміст цієї постанови ОСОБА_1 дізнався лише 29.03.2024 року від адвоката ОСОБА_3 після отримання останнім копії Постанови у відповідь на свій адвокатський запит.

В п.9 Постанови зазначено, що 14.03.2024 року ОСОБА_1 відмовився від отримання копії Постанови. При цьому, всупереч вимог ст.285 КУпАП позивачу не надсилалася рекомендованим листом копія оскаржуваної Постанови, а тому позивач просить поновити строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не вчиняв дій, зазначених в описовій частині та позивач вважає, що відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Та, окрім того, як зазначено в п.4 оскаржуваної постанови, особу ОСОБА_1 встановлено на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_3 . А отже, якщо відповідач наполягає на тому, що 14.03.2024 поліцейській все-таки зупиняли ОСОБА_1 за кермом автомобіля Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_2 , то зміст постанови свідчить про те, що позивач виконав вимоги п.2.1 Правил дорожнього руху та надавав поліцейському ОСОБА_2 посвідчення водія, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

При цьому, позивач ОСОБА_1 наполягає на тому, що він не керував транспортним засобом Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_2 в смт.Міжгір`я по вул.О.Ігнатишина.

Крім того, позивач вказує на інші порушення, допущені поліцейським ОСОБА_2 при розгляді матеріалів справи та винесенні постанови, зокрема: в порушення вимог ст.ст.283,284 КУпАП у постанові відсутні жодні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, відеофіксація зазначеного правопорушення відсутня, неправильно зазначено адреса проживання позивача; не зазначено точні дані про місце скоєння адміністративного правопорушення та точне місце розгляду справи. А отже, позивач вважає, що поліцейським ОСОБА_2 факт вчинення правопорушення, у якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним належним та допустимим доказом, який би міг бути забезпечений для такого виду порушень ПДР.

Та оскільки відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП несе саме водій транспортного засобу, а до оскаржуваної постанови не додано жодного доказу на підтвердження факту керування позивачем 14.03.2024 року біля 23-51 год. в смт.Міжгір`я по вул.Ігнатишина автомобілем Volkswagen Golf, дерномер АО 9876 ВІ, то притягнення до адміністративної відповідальності позивача ОСОБА_1 є безпідставним, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому позивач ОСОБА_1 просить: 1) поновити позивачу строк на оскаржения постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1659795 від 14.03.2024 року; 2) скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1659795 від 14.03.2024 року та закрити справу за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу відповідного адміністративного правопорушення; 3) стягнути з Відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн та на оплату судового збору у розмірі 605,60 грн.

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08.04.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивачу поновлено строк звернення до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 14.03.2024 року серії ЕНА №1659795. Витребувано від відповідача ГУНП в Закарпатській області матеріали справи про адміністративне правопорушення за оскаржуваною ОСОБА_1 постановою (а.с.21-23).

18.04.2024 року представником відповідача ГУНП в Закарпатської області Чубелка О.Ю. подана через систему Електронний суд заяву про залишення позову без розгляду (а.с.26-30), вказуючи на те, що оскаржувана позивачем постанова серії ЕНА №1659795 винесена 14.03.2024 року, а позов до суду поданий 01.04.2024 року, що вважає суттєвим порушенням норм процесуального права. Просить залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду за наведеними у заяві обґрунтуваннями.

Ухвалою суду від 26.06.2024 відмовлено відповідачу ГУНП в Закарпатській області в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1

18.04.2024 від відповідача ГУНП в Закарпатській області в особі представника ОСОБА_4 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 з додатком до відзиву у електронному вигляду відеозапису подій від 14.03.2024 року за участю ОСОБА_1 Та як зазначає у відзиві, відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі та вказує, що дії поліцейського щодо зупинки керованого позивачем ОСОБА_1 транспортного засобу та його вимога пред`явлення відповідних документів водієм, ґрунтуються на вимогах Закону. А тому вважають складену відповідачем оскаржувану постанову такою, яка відповідає нормам КУпАП, Інструкції № 1395 від 07.11.2015 року та зазначають, що посилання позивача на порушення відповідачем ГУНП в Закарпатській області чинного законодавства в даному випадку є безпідставними та необґрунтованими, та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення просять відмовити у повному обсязі (а.с.32-38).

Відповідно до положень ст.205 КАС України, суд розглядає адміністративну справу в письмовому провадженні на підставі наявних у справі доказів.

Повно та всебічно вивчивши матеріали адміністративної справи № 302/391/24, надані позивачем докази, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, вивчивши наданий відповідачем відзив та додані до відзиву відеодокази в обгрунтування заперечень проти позову, та враховуючи всі обставини по даній справі, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступним підстав.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що поліцейським ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Криванич В.І. винесена 14.03.2024 року постанова серії ЕНА №1659795 відносно ОСОБА_1 .

Зі змісту оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1659795 від 14.03.2024 року вбачається, що 14.03.2024 року о 23:51:02 год., в с-щі Міжгір`я по вул. Олександра Ігнатишина (Добролюбова) водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_2 , в якого не горіла права фара в режимі ближнього світла. При перевірці не надав посвідчення водія, чим порушив вимоги п.2.1 ПДР - керування ТЗ особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на ТЗ, поліса страхування, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП». Та як наслідок, позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Зазначеною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. та копія цієї оскаржуваної постанови є в матеріалах справи (а.с.13).

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи даний позов, суд виходить з того, що відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають в тому числі, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5, 6, 8, 10, 11 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч. 1-4, 6, 7 ст.122, ч.1 ст.123, ст.124-1, 125, ч.1, 2, 4 ст.126 КУпАП) тощо.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» вказано, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно до ч.1 ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Особливості провадження у справах про адміністративні правопорушення визначені в Розділі IV КУпАП.

Відповідно до приписів статті 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У даному випадку для підтвердження порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП мав би надати, зокрема, письмові показання свідків правопорушення, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/ розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення та дотримання останніми процедури розгляду ними справ.

Відповідно до ст.251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) поліцейського.

Для спростування доводів позову і підтвердження вини позивача, відповідачем подано до суду додатком до відзиву в електронному виді через систему «Електронний суд» відеозапис подій, зафіксованих нагрудною камерою працівника поліції. З вказаного носія інформації, який складається з одного відеофайлу, вбачається, що позивач ОСОБА_1 стоїть на ділянці дороги біля службового автомобіля поліції, при цьому пояснює, що за кермом автомобіля він не знаходився, а присів до салону автомобіля, щоб дістати сигарети. В подальшому, поліцейський складає постанову у справі про адміністративне правопорушення, зміст якої оголошує ОСОБА_1 та при цьому поліцейський вказує, що останній під час керування транспортним засобом на надав при перевірці посвідчення водія, тому винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності. Інших записів носій інформації не містить.

При цьому, на вказаному відеозаписі, наданому відповідачем, не міститься фіксування подій під час керування автомобілем «Фольксваген» держномер НОМЕР_2 саме ОСОБА_1 та невиконання останнім вимог поліцейського надати для перевірки посвідчення водій. Крім того, на вказаному відеофайлі поліцейським не оголошувався зміст постанови в частині того, що ОСОБА_1 також інкримінується не освітлення правої фари автомобіля в режимі ближнього світла.

Отже, наданим відповідачем відеозаписом подій за участю ОСОБА_1 жодним чином не підтверджено факт керування позивачем автомобілем марки «Фольксваген» держномер НОМЕР_2 та невиконання останнім вимог працівника поліції стосовно надати ним для перевірки посвідчення водій, тобто порушень п.2.1 ПДР.

При цьому, на наданому відповідачем відеозаписі подій вбачається, що на транспортному засобі марки «Volkswagen Golf», держномер НОМЕР_2 увікнено ближнє світло фар та вказані фари фактично працюють в режимі ближнього світла, що суперечить змісту оскаржуваної постанови.

Інших відомостей відтворений в судовому засіданні відеозапис не містить, зокрема, на доданому до матеріалів справи відеозапису відсутня фіксація безпосереднього руху автомобіля Volkswagen Golf» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . При цьому, доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, жодними матеріалами справи не спростовані.

При цьому, як зазначено в п.4 оскаржуваної постанови в оскаржуваній постанові, особу ОСОБА_1 було встановлено на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_3 , копія якого є в матеріалах справи (а.с.12). А отже, позивач виконав вимоги п.2.1 Правил дорожнього руху та надавав поліцейському ОСОБА_2 посвідчення водія, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №536/1703/17.

Відповідач не виконав вищезазначених вимог Закону, належних доказів в обгрунтування заперечень проти позову ОСОБА_1 , відповідач не надав, відзив містить в основному лише перелік нормативно-правових актів.

У відповідності до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь.

Верховним Судом в постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, вказано, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Сама по собі оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, оскільки постанова про притягнення до адміністративної відповідальності по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує відповідне фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 по справі № 2816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «Руїз Торіха проти Іспанії», згідно з установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відсутність в матеріалах справи доказу, який би підтвердив факт порушення позивачем ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірність прийнятої ним постанови (постанова Верховного Суду України від 23.10.2019 у справі №357/10134/17).

Така позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Із змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА № 1659795 вбачається, що вказана постанова винесена поліцейським на місці події, зазначеному в оскаржуваній постанові та в позовній заяві. Проте, постанова взагалі не містить посилання на докази, зокрема на фото чи відео фіксацію цього порушення, пояснення чи покази свідків тощо.

У Постанові немає посилань на жодні докази, які б підтверджували наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до п.2 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач керував транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби). При цьому, жодних доказів, які б підтверджували обставини справи працівником поліції не надано.

Відтак, відповідач, в особі працівника патрульної поліції який розглянув справу, не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Окрім того, судом враховано положення ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати і зовнішньому периметру доріг і будівель фото - і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото - і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні.

Отже, складені відносно ОСОБА_1 матеріали справи про адміністративне правопорушення із урахуванням вищенаведеного, фактично складаються лише з оскаржуваної постанови.

Суд звертає увагу, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналізуючи вищевказане, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - поліцейським патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) та у справі № 686/11314/17 (К/9901/15541/18) від 15 березня 2019 року.

За вказаних обставин, зважаючи на відсутність доказів вини позивача, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю з вищенаведених підстав, що відповідає повноваженням суду передбаченим п.3 ч.3 ст.286 КАС України та положенням п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не дотримано вимог щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, та є підставою скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1563618.

Проаналізувавши всі наявні у справі докази, суд, враховуючи положення статті 286 КАС України, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1659795 від 14.03.2024 року та закриття провадження по справі слід задовольнити, оскільки вказану постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст.ст.2,5,9,77,241-246,286 КАС України, ст.ст.9, ч.1 ст.126,245,251,252,255,256,280,288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1659795 від 14.03.2024 року, винесену поліцейським ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Криванич В.І., про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП ОСОБА_1 та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 гривень та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справ апеляційним судом.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО