Справа № 440/16200/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 р. Справа № 440/16200/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 (суддя І.С. Шевяков, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039) по справі № 440/16200/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем - 2002"

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тандем - 2002" (надалі - позивач, ТОВ "Тандем - 2002") звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі також відповідач), у якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Полтавській області № 1 від 11.08.2023 та № 1 від 11.08.2023 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Полтавській області № 1 від 11.08.2023 та № 1 від 11.08.2023 року.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем - 2022" дза рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області витрати зі сплати судового збору 26 840,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління ДПС у Полтавській області, звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що висновки зроблені під час перевірки є обґрунтованими та законними, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень -рішень.

У поданому до суду письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Тандем-2002" зареєстровано у якості юридичної особи 24.07.2002, , про що видане свідоцтво серії А01 №739002 /том І, а.с. 31-32/.

З 06.08.2002 ТОВ "Тандем-2002" зареєстровано платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом №100298628, серії НОМЕР_1 /том І, а.с. 33/.

На підставі наказу Головного управління ДПС у Полтавській області від 01.12.2021 №2990-П, направлень від 07.12.2021 №4563, №4564, №4565 та від 13.12.2021 №4662 працівниками Головного управління ДПС у Полтавській області відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1.2 п.75.1 ст. 75, п. 77.1, п. 77.4 ст. 77, п. 81.1 ст. 81, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України (далі ПК України) та плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2021 рік проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Тандем-2002" з питань дотримання вимог податкового і валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства за період з 01.10.2019 по 30.09.2021.

За результатами перевірки Головним управлінням ДПС у Полтавській області складено Акт документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, №844/16-31-07-01-10/32081777 від 03.02.2022 том І, а.с. 35-149/.

Актом встановлено порушення ТОВ "Тандем-2002", зокрема:

- п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 № 996 (далі Закон №996), п. 6 П(С)БО 16 "Витрати" затверджених наказом Мінфіну України №318 від 31.12.1999, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (далі П(С)БО 16), п. 5 і 7 П(С)БО 15 "Дохід", затверджених наказом Мінфіну України № 290 від 29.11.99 (далі П(С)БО 15), абз. 2 розділу І Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Мінфіну України №291 від 30.11.1999, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за № 893/4186 (далі Інструкція № 291), ст. 1, п. 2 ст. 3, абз. 8 ст. 4, 9 Закону №996, п. 1.2, п. 2.1, п. 2.2, п. 2.13, 3.1, 3.5, 3.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі Положення), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 5 027 750 грн, в т.ч. за 2020 рік на суму 1 500 147 грн. та за 9 місяців 2021 року на суму 3 527 603 грн;

- пп. 14.1.36, пп. 14.1.181, пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України, ст. 9 Закону №996, п. 1.2, п. 2.1, п. 2.2 Положення, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Мінфіну України № 21 від 28.01.2016, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289 (далі Порядок № 21), в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 4 555 570 грн, в т.ч. за вересень 2020 року 710 673 грн, за січень 2021 року 898 732 грн, за лютий 2021 року 540 922 грн, за березень 2021 року 120 140 грн, за квітень 2021 року 468 577 грн., за червень 2021 року 1 491 148 грн, за липень 2021 року 217 713 грн, за серпень 2021 року 40 223 грн та за вересень 2021 року 67 443 грн.

На підставі акта перевірки ГУ ДПС у Полтавській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.08.2023:

№1, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 5 027 750 грн /том І, а.с. 176-177/;

№1, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 5 694 463 грн, у т.ч. за основним платежем 4 555 570 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 1 138 893 грн /том І, а.с. 179-180/.

Рішенням ДПС України від 11.10.2023 №30369/6/99-00-06-01-01-06 податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 11.08.2023 №1, №1 залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення /том І, а.с. 212-218/.

Не погодившись з правомірністю зазначених податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Щодо дотримання відповідачем процедури проведення перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

У відповідності до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 75.1.2 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

За приписами пункту77.1 статті 77 ПК Українидокументальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Пунктом77.4. статті 77 ПК Українивизначено, що про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеномустаттею 42цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

18 березня 2020 року набрав чинності Закон України від 17 березня 2020 року №533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким підрозділ 10розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу Українидоповнено пунктами 52-1 - 52-5.

Зокрема, згідно з пунктом 52-2 підрозділу 10розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу Україниустановлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня по 31 травня 2020 року, крім документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78цьогоКодексу. Інформація про перенесення документальних планових перевірок, які відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок мали розпочатися у період з 18 березня по 31 травня 2020 року та на день набрання чинностіЗаконом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»не були розпочаті, включається до оновленого плану-графіку, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 30 березня 2020 року. Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період до 31 травня 2020 року. Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом. На період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбаченихстаттею 102 цього Кодексу.

Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»внесено зміни, зокрема, до пункту 52-2 підрозділу 10розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу Україниі абзац перший пункту 52-2 замінено сімома новими абзацами такого змісту: Установити мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня по 31 травня 2020 року, крім: документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктом78.1.8 пункту 78.1 статті 78цьогоКодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами80.2.2,80.2.3та 80.2.5 пункту80.2 статті 80цьогоКодексу. У зв`язку з цим абзаци другий - четвертий слід вважати відповідно абзацами восьмим - десятим.

29 травня 2020 року набрав чинності Закон України від 13 травня 2020 року №591-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким внесено зміни, зокрема до пункту 52-2 підрозділу 10розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в абзацах першому і дев`ятому слова та цифри «по 31 травня 2020 року» замінено цифрами та словами « 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Отже, законодавець шляхом внесення змін доПодаткового кодексу України запровадив мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок (крім чітко визначеного переліку видів перевірок) на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупинив на цей період проведення документальних та фактичних перевірок, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними.

Водночас, 04 жовтня 2020 року набрав чинності Закон України від 17 вересня 2020 року №909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцевих положень» якого встановлено, що у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, надано право Кабінету Міністрів України скорочувати строк дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, встановлених відповідними законами України, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, крім випадків, коли зазначене може призвести до обмеження конституційних прав чи свобод особи.

Відповідно до зазначеного пункту 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 17 вересня 2020 року №909-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 03 лютого 2021 року № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок», якою постановив скоротити строк дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення перевірок юридичних осіб, зокрема: документальних перевірок, право на проведення яких надається з дотриманням вимог пункту 77.4 статті 77 Кодексу.

Таким чином, виникла колізія між нормами Податкового кодексу України та постановою Кабінету Міністрів України № 89 в частині можливості здійснювати контрольні заходи шляхом проведення деяких видів перевірок у період з дня набрання чинності такої постанови по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби.

У ході судового розгляду встановлено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області винесено за наслідками проведення податковим органом документальної планової виїзної перевірки на підставі наказу Головного управління ДПС у Полтавської області «Про проведення документальної планової виїзної перевірки позивача № 2990-П від 01.12.2021, тобто у період дії мораторію на проведення перевірок.

Отже, на момент прийняття Головним управлінням ДПС у Полтавської області наказу «Про проведення документальної планової виїзної перевірки "Тандем - 2002" № 2990-п від 01.12.2021 мораторій на проведення податкових перевірок на період карантину, встановлений п. 52-2 підр. 10 розд. XX Перехідних положень Податкового кодексу України, був чинним та його дія не зупинялась.

Верховний Суд вже неодноразово вирішував наведену вище колізію. Так, у постанові від 22.02.2022 у справі № 420/12859/21 суд виклав правову позицію, що мораторій на проведення податкових перевірок на період карантину прямо закріплений пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції на момент винесення спірного наказу) та вказана норма в частині обмежень на проведення планових перевірок, була чинною, її дія не зупинялась. Виходячи зі змісту пункту 2.1 статті 2 Податкового кодексу України, зміна приписів Податкового кодексу України здійснюється виключно законами про внесення змін до Кодексу, відповідно зміна строків дії мораторію може бути здійснена виключно шляхом прямого внесення змін до Податкового кодексу України. Верховний Суд дійшов висновку, що за наявності суперечливих правил і положень щодо дії мораторію на проведення перевірок, які містяться у Податковому кодексі України і в постанові Кабінету Міністрів України - застосуванню підлягають положення і правила саме Податкового кодексу України.

У постанові від 27.04.2022 у справі № 140/1846/21 Верховний Суд також підтримав позицію про неможливість застосування постанови Кабінету Міністрів України № 89 як такої, що змінила строки обмежень на проведення планових перевірок, встановлені пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України. Додатково Верховний Суд звернув увагу, що постанова Кабінету Міністрів України № 89 прийнята не на підставі та не на виконання Податкового кодексу України та законів з питань митної справи, у зв`язку з чим згідно з пунктом 3.1 статті 3 Податкового кодексу України не може вважатися складовою податкового законодавства і не підлягає застосуванню у питаннях, пов`язаних з оподаткуванням.

Питання щодо впливу таких процедурних порушень на правомірність податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами проведення відповідної податкової перевірки, також вже неодноразово вирішувалось Верховним Судом. У постановах від 28.12.2022 у справах №420/22374/21, № 540/5445/21, № 160/14248/21, від 28.10.2022 у справі №600/1741/21-а, від 12.10.2022 у справі № 160/24072/21, від 01.09.2022 у справі № 640/16093/21 Верховний Суд констатував, що проведення перевірки на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 89 (в умовах чинності пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України) є протиправним і тягне за собою наслідки у вигляді скасування прийнятих за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень.

Під час ухвалення постанов від 28.10.2022 у справі №600/1741/21-а, від 12.10.2022 у справі №160/24072/21 Верховний Суд також враховував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 зазначив, що доводи про неправомірність дій контролюючого органу, а саме невиконання вимог норм Податкового кодексу України щодо процедури проведення перевірки, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень, прийнятих за її наслідками.

Аналогічна правова позиція була викладена в постановах Верховного Суду від 23.02.2023 у справі № 160/20112/21, від 05.04.2024 у справі №300/2789/22, від 16.04.2024 у справі №340/9544/21.

Відповідно до ч. 5ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, позиція Верховного Суду щодо наслідків неправомірного проведення документальних перевірок на підставі підпункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення Податкового кодексу України вже є сформованою та усталеною.

Колегія суддів зазначає, що доводи про неправомірність дій контролюючого органу (невиконання вимог норм ПК України щодо процедури проведення перевірки), можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень, прийнятих за її наслідками. Суд зобов`язаний в першу чергу надати оцінку підставам (доводам) щодо порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо призначення та проведення перевірки, у разі їх наявності, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень (податкових повідомлень-рішень), прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.07.2022 у справі № 120/5728/20-а та від 28.10.2022 у справі №600/1741/21-а.

Отже, що документальна планова перевірка ТОВ "Тандем-2002", за наслідками якої були винесені оскаржувані у цій справі податкові повідомлення-рішення - призначена та проведена з порушенням закону. Тому джерело доказування (акт №844/16-31-07-01-10/32081777 від 03.02.2022 року) не відповідає вимогам допустимості доказів, як такий доказ, що здобутий з порушенням закону.

Щодо суті виявлених під час перевірки порушень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Положеннями підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України визначено, що прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (пункт 135.1 статті 135 ПК України).

За приписами абзацу "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За змістом пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

А відповідно до абзацу першого пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як визначено у пункті 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін /пункт 201.1 статті 201 ПК України/.

Відповідно до приписів частин першої, другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому, у статті 1 названого Закону визначено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Судовим розглядом встановлено, що ТОВ "Українське зерно" на підставі укладених з СФГ "Лещенко І.Т." /том І, а.с. 219-220/, ТОВ "Зєвс-Альянс" /том І, а.с. 250-252, 265-267, том ІІ, а.с. 1-3, 17-19, 30-32, 41-43, 61-62, 75-76, 81-82, 92-93, 101-102, 119-120, 128-129, 137-138, 150-151, 164-165/, ТОВ "Агросвіт України" /том ІІ, а.с. 176-177/, ТОВ "АПК-Ресурс" /том ІІ, а.с. 181-185, 218-221, 245-246, 250-253, 265-267, том ІІІ, а.с. 1-2, 12-13/, ФГ "Скарбниця-агро" /том ІІІ, а.с. 17-18, 25, 29-30, 37/, ТОВ "Агрофірма Деметра" /том ІІІ, а.с. 44-45, 53-55/ та ІП "Драйфхолм фармінг" /том ІІІ. а.с. 62-63/ договорів поставки придбало сільськогосподарську продукцію (сою, кукурудзу, пшеницю, ячмінь, висівки пшеничні).

Факт відвантаження товарів постачальниками на адресу покупця підтверджено залученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних, виписаних СФГ "Лещенко І.Т." /том І, а.с. 221, 226, 231, 236, 239, 243, 246/, ТОВ "Зєвс-Альянс" /том І. а.с. 253, 256, 262, 268, 271, 274, том ІІ, а.с. 4, 6, 10, 14, 20, 25, 33, 37, 44, 47, 52, 57, 63, 66, 69, 72, 77, 83, 87, 94, 98, 103, 106, 109, 112, 115, 121, 125, 130, 133, 139, 142, 146, 152, 155, 159, 166, 172/, ТОВ "Агросвіт України" /том ІІ, а.с. 178/, ТОВ "АПК-Ресурс" /том ІІ а.с. 186, 188, 190, 192, 194, 196, 198, 200, 202, 204, 206, 208, 210, 212, 214, 216, 223, 225, 227, 229, 231, 233, 235, 237, 239. 241, 243, 247, 254, 257, 260, 262, 268, 271, 274, том ІІІ, а.с. 3, 6, 9, 14, /, ФГ "Скарбниця-агро" /том ІІІ, а.с. 19, 22, 26, 31, 34, 38/, ТОВ "Агрофірма Деметра" /том ІІІ, а.с. 46, 50, 56, 59/, ІП "Драйфхолм фармінг" /том ІІІ, а.с. 64, 67, 73, 76, 83, 86, 89/, а їх отримання покупцем - копіями товарно-транспортних накладних:

автомобільний перевізник, замовник, вантажовідправник СФГ "Лещенко І.Т." /том І, а.с. 223, 227-229, 232-234, 237, 240-241, 244, 247-248/;

автомобільний перевізник, замовник, вантажовідправник ТОВ "Зєвс-Альянс" /том І, а.с. 254, 257-260, 263, 269, 272-273, 275, том ІІ, а.с. 5, 7-8, 11-12, 15, 21-23, 26-28, 34-35, 38-39, 45, 48-50, 53, 55, 58-59, 64, 67, 70, 73, 78-79, 84-85, 88-90, 95-96, 99, 104, 107, 110, 113,116-117, 122-123, 126, 131, 134-135, 140, 143-144, 147-148, 153, 156-157, 160-162, 167-170,173-174/;

автомобільний перевізник ФОП Сіренко, замовник, вантажовідправник ТОВ "Агросвіт України" /том І, а.с. 179/,

автомобільний перевізник ТОВ "Чохом", замовник, вантажовідправник ТОВ "АПК-Ресурс" /том ІІ, а.с. 178, 189, 191, 193, 195, 197, 199, 201, 203, 205, 207, 209, 211, 213, 215, 217, 224, 226, 228, 230, 232, 234/; автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_1 , замовник, вантажовідправник ТОВ "АПК-Ресурс" /том ІІ, а.с. 236, 242, 244, 248, 255, 258, 261, 263, 272, том ІІІ, а.с. 4, 7, 15/; автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_2 , замовник, вантажовідправник ТОВ "АПК-Ресурс" /том ІІ, а.с. 238, 240/; автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_3 , замовник, вантажовідправник ТОВ "АПК-Ресурс" /том ІІ, а.с. 269, 275, том ІІІ, а.с. 10/;

автомобільний перевізник Автотранс-Сервіс, замовник, вантажовідправник ФГ "Скарбниця-агро" /том ІІІ, а.с. 20/, автомобільний перевізник ТОВ "Фортуна", замовник, вантажовідправник ФГ "Скарбниця-агро" /том ІІІ, а.с. 23, 27, 35, 39/, автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_4 , замовник, вантажовідправник ФГ "Скарбниця-агро" /том ІІІ, а.с. 32/, автомобільний перевізник ФГ "Майдан", замовник, вантажовідправник ФГ "Скарбниця-агро" /том ІІІ, а.с. 42/;

автомобільний перевізник ТОВ "Профітранс Харьков", замовник, вантажовідправник ТОВ "Агрофірма Деметра" /том ІІІ, а.с. 47-48/, автомобільний перевізник ТОВ "ТЄК "Колісниця", замовник, вантажовідправник ТОВ "Агрофірма Деметра" /том ІІІ, а.с. 51, 57, 60/;

автомобільний перевізник ТОВ "ТКСТ - Транс", замовник, вантажовідправник ІП "Драйфхолм фармінг" /том ІІІ, а.с. 65, 68-71, 78-80, 90/, замовник, вантажовідправник ІП "Драйфхолм фармінг" /том ІІІ, а.с. 74-75, 77, / автомобільний перевізник ПП "Д - Транс", замовник, вантажовідправник ІП "Драйфхолм фармінг" /том ІІІ, а.с. 81/, автомобільний перевізник ТОВ "Старекс - Транс", замовник, вантажовідправник ІП "Драйфхолм фармінг" /том ІІІ, а.с. 84, 87/.

Вищезазначені видаткові та товарно-транспортні накладні були надані позивачем на податкову перевірку, досліджені податковими-ревізорами-інспекторами; акт перевірки від 03.02.2022 №844/16-31-07-01-10/32081777 не містить висновків про невідповідність видаткових та товарно-транспортних накладних вимогам чинного законодавства.

За результатами вищеописаних господарських операцій постачальники склали та зареєстрували у Єдиному реєстрі податкових накладних відповідні податкові накладні, що не заперечується відповідачем в акті перевірки, а представником відповідача у судових засіданнях та цей факт надає право позивачу на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Розрахунки за поставлену сільськогосподарську продукцію проведені у повному обсязі, у безготівковій формі, що підтверджено залученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень /том ІІІ, а.с. 92-264/.

Придбана сільськогосподарська продукція використана позивачем для виробництва комбікормів, концентратів, білково-вітамінних добавок, дерті, соєвого екструдату, напівфабрикатів, з метою чого ТОВ "Тандем-2002" укладені договори підряду на виконання робіт по виготовленню продукції з ТОВ "Агро Ком" /том ІІІ, а.с. 265-269/, ТОВ "Інбел" /том ІІІ, а.с. 270-274/, ТОВ "Летичівський комбікормовий завод /том ІІІ, а.с. 275-280/.

Податковий орган не заперечує виробництво готової продукції та використання її у господарській діяльності позивачем.

Суд враховує, що видами діяльності позивача є, зокрема, 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах та 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

Тож вищеописані господарські операції відповідали меті господарської діяльності позивача та його контрагентів.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника податків, що передбачає економічну виправданість дій платника, які мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Верховний Суд у своїх постановах у справах цієї категорії послідовно (зокрема, постанови від 19.06.2018 у справі №808/2447/17, від 19.11.2019 у справі №№826/16304/17, від 04.02.2020 у справі №826/3729/15) зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Якщо контрагент позивача в подальшому не дотримувався у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них.

Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування витрат та податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні на підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Суд, за результатами оцінки первинних документів, наданих позивачем в підтвердження реальності господарських операцій в розрізі укладених договорів із контрагентами СФГ "Лещенко І.Т.", ТОВ "Зєвс-Альянс", ТОВ "Агросвіт України", ТОВ "АПК-Ресурс", ФГ "Скарбниця-агро", ТОВ "Агрофірма Деметра" та ІП "Драйфхолм фармінг", дійшов висновку про відповідність змісту укладених договорів видам господарської діяльності постачальників-контрагентів позивача, встановив факт поставки товару, а також використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності та відображення продавцями податкових зобов`язань з ПДВ по цим господарським операціям.

Водночас відповідач не навів переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не надав жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

При цьому, сплата платіжною інструкцією № 127 від 15.02.2023 суми ПДВ в розмірі 3 519 745,00 згідно акту документальної планової перевірки №844/16-31-07-01-10/32081777 від 03.02.2022 до Державного бюджету України не впливає на можливість оскарження податкових повідомлень-рішень .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність доводів контролюючого органу на неможливість встановлення ланцюга постачання товарів, які придбавалися позивачем, оскільки будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Такий висновок наведений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №340/422/19.

Контролюючий орган всупереч вимог процесуального законодавства не довів та не надав належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів по ланцюгу постачання трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару, обумовленого укладеними договорами з позивачем. Висновки про відсутність реальності господарських операцій контролюючим органом зроблено виключно на підставі відомостей АІС "Податковий Блок" та Єдиного реєстру податкових накладних в розрізі контрагентів позивача, проте посилання контролюючого органу лише на такі відомості, як критерій оцінки реальності господарських операцій без оцінки сукупності документів, наданих позивачем є безпідставними, оскільки, фактично будь-які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні вимог процесуального закону.

Доводи відповідача про непідтвердження походження сільськогосподарської продукції, поставленої позивачу СФГ "Лещенко І.Т.", ТОВ "Зєвс-Альянс", ТОВ "Агросвіт України", що обґрунтовані посиланням на відсутність у Єдиному реєстрі податкових накладних інформації про придбання зазначеними контрагентами зернових культур підлягають відхиленню, оскільки у ході проведення податкової перевірки контролюючий орган не вживав заходів щодо здійснення зустрічної звірки у СФГ "Лещенко І.Т.", ТОВ "Зєвс-Альянс", ТОВ "Агросвіт України", не аналізував відомості про наявність залишків, придбання продукції у попередніх періодах чи у виробників-неплатників ПДВ.

З наведених підстав суд також не визнає достатніми твердження податкового органу про відсутність у власності чи користуванні контрагентів позивача земельних ділянок з метою вирощування сільськогосподарської продукції.

Листи ГСЦ МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавській області (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області) про власників інших транспортних засобів, які вказані у ТТН не містять відомостей, що стосуються предмета доказування у цій справі, а лише повідомляють податковий орган про відсутність інформації стосовно транспортних засобів з зазначеними у ТТН номерними знаками.

Листи фізичних осіб (власників ТЗ) не є беззаперечним доказом безтоварності господарських операцій з ТОВ "АПК-Ресурс", ФГ "Скарбниця-агро", ТОВ "Агрофірма Деметра" та ІП "Драйфхолм фармінг".

Акт перевірки не містить жодного зауваження ревізорів, зробленого за результатами дослідження товарно-транспортних накладних щодо невідповідності останніх Правилам перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, адже накладні містять інформацію про автомобільного перевізника, замовника вантажоодержувача та вантажовідправника, адресу навантаження та розвантаження товару, найменування вантажу, печатки та підписи у відповідних графах, відповідні відмітки заводів, з якими ТОВ "Тандем-2002" укладені договори про виготовлення комбікорму на давальницьких умовах, про фактичне отримання вказаного в товарно-транспортних накладних товару.

Відповідно до п. 1 Правил товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Згідно з п. 8.26 Правил вантаження і розвантаження вважаються закінченими після надання водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, оформлених у паперовій та/або електронній формі, на навантажений або вивантажений вантаж.

Підпунктом 11.1 п. 11 Правил визначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил, а в силу п. 11.3 Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.

Аналіз наведених положень свідчить, що оформлення товарно-транспортних накладних у відповідній кількості примірників здійснюється саме замовником (вантажовідправником).

Досліджені 0вище товарно-транспортні накладні свідчать, що ТОВ "Тандем-2002" не є замовником чи вантажовідправником по господарським операціям з придбання товару які, за твердженням контролюючого органу, є сумнівними і підтвердити їх неможливо.

Таким чином, оскільки замовниками перевезення та вантажовідправниками товару виступали ТОВ "АПК-Ресурс", ФГ "Скарбниця-агро", ТОВ "Агрофірма Деметра" та ІП "Драйфхолм фармінг", які і виписували товарно-транспортні накладні, ТОВ "Тандем-2002" не може нести відповідальність за рух придбаного товару, вибір автомобільного перевізника чи за недоліки заповнення таких товарно-транспортних накладних.

Більш того, ТТН є доказом факту перевезення (переміщення) товару, тому є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.

Суд повторює, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Аналогічна правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №804/919/16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 тощо.

Рішенням ЄСПЛ у справі "Інтерсплав проти України" визначено, що платник податків не може відповідати за зловживання свого контрагента за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що такий платник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Отже, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків, відсутність за місцезнаходження не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

У постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 Велика Палата підтвердила, що порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зазначила, що посилання контролюючого органу на аналіз зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації не є допустимим доказом у розумінні процесуального закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 808/3686/16.

З огляду на встановлені обставини у справі, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, суд констатує, що у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи, у зв`язку з чим право платника податків, тобто позивача, на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства або недостатньою кількістю у контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено. А недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість виконати роботи або надати послуги та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих робіт/послуг, у тому числі й по ПДВ. Адже судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Відповідач, в свою чергу, не надав доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагентів.

Відповідачем в ході проведення перевірки не наведені та не встановлені обставини, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з придбання товарів меті та задачам діяльності позивача і його контрагентів, або що реалізація вказаних операцій не обумовлена розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Матеріали справи не містять доказів постановлення судами вироків, рішень тощо про визнання удаваними спірних господарських операцій, визнання недійсними договорів, укладених позивачем з його контрагентом, стягнення в дохід держави незаконно отриманого майна та коштів на підставі таких договорів тощо.

Щодо доводів скаржника про наявність кримінального провадження №0000005 за підозрою "ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зіньків Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, працюючого фінансовим директором ТОВ "Тандем-2002", раніше не судимого" у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України, колегія суддів зазначає, що наявність кримінального провадження, в якому не винесено вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, в силу приписів частини шостої статті 78 КАС України не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.

Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування чи інші матеріали досудового розслідування, а також ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення окремих слідчих дій, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

Докази наявності вироків, що набрали законної сили стосовно посадових осіб ТОВ "Тандем -2002" чи його контрагентів, а також де б досліджувались господарські операції між позивачем та контрагентами в рамках кримінального провадження, у відповідача відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 822/551/18, Великою Палатою Верховного Суду 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19.

Таким чином, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства здійснено при помилковому розумінні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства України та фактичних обставин справи.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС в Полтавській області № 1 від 11.08.2023 та № 1 від 11.08.2023 року.

Відповідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 по справі № 440/16200/23 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло
Постанова складена в повному обсязі 04.10.24.