Справа № 520/9283/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 р. Справа № 520/9283/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 (ухвалене суддею Котеньовим О.Г.) по справі № 520/9283/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови оформленої листом від 13.10.2023 за вих.№ 28172-33418/4-02/8- 20000/23 ОСОБА_1 у виплаті заборгованості неодержаної суми пенсії (що виникла на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 у справі № 520/14838/21) ОСОБА_2 , у зв`язку з його смертю; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 неодержану ОСОБА_2 заборгованості з пенсії (що виникла на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 у справі № 520/14838/21) у зв`язку з його смертю.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2023 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що заборгованість щодо виплати пенсії ОСОБА_2 , відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб відсутня, тому для застосування положень ст. 61 вказаного Закону немає підстав. Вказує, що органами Пенсійного фонду України ведеться Реєстр з метою систематизації та упорядкування судових рішень. До вказаного реєстру, у разі смерті стягувача вноситься інформація про його дату смерті, а також прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або його серію паспорта та номер паспорту особи (осіб), яка має (які мають) право на одержання сум нарахованих згідно з рішенням суду у зв`язку зі смертю стягувача. Станом на звітну дату рішення суду щодо заміни стягувача до головного управління не надходило. Оскільки позивачка не є стороною в судовому процесі по вказаних справах, тому вносити зміни до Реєстру підстави відсутні. Враховуючи викладене вважає, що відсутні порушення з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , який перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію за вислугу років, призначену, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер у віці 61 років, про що складено відповідний актовий запис № 4243.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 у справі № 520/14838/21 відповідач здійснив нарахування пенсії за період з 01.12.2019 по лютий 2022 року у розмірі 212621,15 грн, однак за життя померлий вказану суму не отримав.

Позивач проживав разом із померлим ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта позивача.

06.10.2023 ОСОБА_1 , звернувся до відповідача із заявою про виплату недоотриманої пенсії за цим рішенням суду.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом від 13.10.2023 за вих. № 28172-33418/Ч-02/8-20000/23 відмовило позивачеві в отриманні нарахованих сум згідно рішення суду від 27.09.2021 через те, що позивач не був стороною по справі № 520/14838/21.

Позивач не погодився з вищезазначеною відмовою відповідача та звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки нарахована пенсія ОСОБА_2 в розмірі 212621,15 грн. залишилися недоотриманою за його життя то позивач як член сім`ї померлого (син), який проживав разом з ним на день його смерті, та не пропустив строк звернення із заявою про недоотриману пенсію за життя померлого пенсіонера, відповідно до статті 61 Закону № 2262-XII, має право на одержання недоотриманої суми пенсії.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (в подальшому Закон № 1058-IV), сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"№ 2262-XII (в подальшому - Закон № 2262-XII) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Таким сином, відповідно до Закону № 2262-ХІІ, спеціальною умовою, в силу якої недоодержані за життя суми пенсії пенсіонера з числа військовослужбовців не включається до складу спадщини і виплачуються: 1) членам сім`ї померлого пенсіонера, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника; 2) батькам померлого пенсіонера, дружині (чоловіку) померлого пенсіонера та членам сім`ї, є проживання разом із пенсіонером на день його смерті, навіть якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При цьому, однією з умов виплати пенсії вказаним вище особам, що не включається до складу спадщини є те, що пенсія (доплата до пенсії) повинна бути недоодержана за життя померлого пенсіонера, тобто має існувати таке, що набрало законної сили за життя пенсіонера рішення суду про спонукання пенсійного органу до нарахування пенсії і виплаті боргу за пенсією.

Відповідно до абз. 3 п. 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2.26 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Судовим розглядом встановлено, що позивач проживав разом із померлим ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта позивача.

Отже, відповідно до статті 61 Закону № 2262-ХІІ позивачка є особою, яка має право на виплату недоотриманої пенсії померлого батька.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 у справі №520/14838/21 відповідач здійснив нарахування пенсії за період з 01.12.2019 по лютий 2022 року у розмірі 212621,15 грн, однак за життя померлий вказану суму не отримав.

06.10.2023 позивач, у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , звернувся до пенсійного органу з приводу виплати в порядку статті 61 Закону № 2262-ХІІ недоотриманої пенсії свого померлого батька

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом від 13.10.2023 за вих. № 28172-33418/Ч-02/8-20000/23 відмовило позивачеві в отриманні нарахованих сум згідно рішення суду від 27.09.2021 через те, що позивач не був стороною по справі № 520/14838/21.

Із урахуванням вищевикладених обставин суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки нарахована пенсія ОСОБА_2 в розмірі 212621,15 грн. залишилися недоотриманою за життя, а позивач як член сім`ї померлого (син), який проживав разом з ним на день його смерті, звернувся до відповідача із заявою про виплату недоотриманої пенсії в межах шестипісячного строку, то відповідно до статті 61 Закону № 2262-XII позивач має право на одержання недоотриманої суми пенсії, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є обгрунтовані, а належним способом захисту про позивача є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови, оформленої листом від 13.10.2023 за вих. № 28172-33418/4-02/8-20000/23, ОСОБА_1 ( у виплаті заборгованості неодержаної суми пенсії, що виникла на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 у справі № 520/14838/21, ОСОБА_2 , у зв`язку з його смертю та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 суму пенсії, що підлягала виплаті пенсіонерові ОСОБА_2 , яка була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 у справі № 520/14838/21 і залишилась недоодержаною, у зв`язку з його смертю, відповідно до ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Доводи апелянта на відсутність підстав для застосування у спірних правовідносинах положень статті 61 Закону № 2262-ХІІ, оскільки виплата спірної суми можлива лише у разі заміни стягувача, (заміна сторони на правонаступника померлого) суд апеляційної інстанції вважає помилковими, з наступних підстав.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2020 у справі № 200/10269/19-а, у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Також, Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 по справі № 200/12094/18-а, зазначив, що вищезазначений висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсія у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною 1 статті 52 Закону № 1058-IV та частиною 1 статті 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною ч. 1 ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що сума пенсії, яка підлягала виплаті позивачеві, є недоодержаною сумою пенсії у зв`язку з його смертю та не включається до складу спадщини, а тому підлягає виплаті його сину та заміна сторони в виконавчому провадженні, у цьому випадку, не є належним способом захисту прав позивача.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 по справі № 520/9283/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич