Справа № 240/7895/24
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року м. Житомир справа № 240/7895/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся представник ОСОБА_1 - адвокат Красіловський Володимир Степанович із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби солдата, водія 2 мотопіхотної роти, мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби солдата, водія 2 мотопіхотної роти, мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 на підставі "у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи" (підпункт "г" пункт 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу")

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 , солдата, водія 2 мотопіхотної роти, мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 на підставі "у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи" (підпункт "г" пункт 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

Заявлені позовні вимоги до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач, військова частина) представник ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що позивач має право на звільнення з військової служби відповідно до п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 1 групи: його рідною бабою, над якою рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради встановлено опіку та позивача призначено її піклувальником. Пояснює, що у зв`язку із необхідністю догляду за рідною бабою та з метою звільнення із військової служби, позивач неодноразово звертався із відповідними рапортами до відповідача, у задоволенні яких йому відмовлено, з різних підстав, зокрема: відсутності доказів здійснення опіки над особою з інвалідністю та подання рапорту не до безпосереднього начальника. Одночасно наголошує, що деякі рапорти представниками відповідача взагалі не приймалися, реєстрація їх не здійснювалася з формальних підстав, в тому числі, у зв`язку із відсутністю підпису командира мотопіхотного батальйону.

Ухвалою суду від 29.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

20.05.2024 від представника відповідача надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на їх необґрунтованість. Зауважує, що позивач, будучи діючим військовослужбовцем, який проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 , з приводу свого звільнення з лав Збройних Сил України до свого безпосереднього начальника не звертався, рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення, по команді не подав, рапорт не підписаний командиром мотопіхотного батальйону. Крім того вказує, що на даний час на розгляді командування Військової частини НОМЕР_1 знаходиться рапорт позивача про звільнення з військової служби зареєстрований за №9375 від 19.04.2024.

22.05.2024 надійшла до суду відповідь на відзив, в якій представник позивача вважає поданий відзив необґрунтованим, а доводи викладені у ньому такими, які не слід приймати до уваги. Звертає увагу суду, що поданий рапорт від 13.03.2024 був підписаний безпосереднім командиром позивача, а тому твердження представника відповідача про неподання рапорту по команді спростовуються матеріалами справи. Крім того, вважає, що рапорт від 19.04.2024 підлягав розгляду командуванням військової частини за положеннями до набрання чинності змін в Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", якими були змінені підстави для звільнення з військової служби.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 мобілізований на військову службу на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 № 69/2022 та на даний час позивач проходить військову службу у Військовій частина НОМЕР_1 на посаді водія 2 мотопіхотної роти, мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 .

Рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 23.06.2023 позивача призначено піклувальником його рідної баби - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного догляду.

Актом обстеження умов проживання заявника (підопічного) №105/12-1-18 від 04.05.2023 встановлено, що за результатами бесіди і ставлення членів сім`ї до рішення прийняти в опіку (піклування) підопічного, всі члени родини погодилися, щоб ОСОБА_2 , інвалідом 1 групи, опікувався її онук - ОСОБА_1 .

Позивач 01.07.2023 звернувся до безпосереднього командира ОСОБА_3 з рапортом про звільнення з військової служби, з підстав визначених п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". До поданого рапорту долучив ряд копій підтверджуючих документів: свій паспорт, ідентифікаційний код та свідоцтво про народження; паспорт та ідентифікаційний код ОСОБА_2 ; свідоцтво про народження ОСОБА_4 ; довідку до акту огляду МСЕК та довідку про встановлення опіки та призначення піклування.

У відповідь на вказаний рапорт позивачу листом б/н та б/д повідомлено про відсутність підстави для звільнення його з військової служби, у зв`язку із ненаданням доказів здійснення опіки над особою з інвалідністю.

06.02.2024 позивач повторно звернувся до командування військової частини з рапортом про звільнення з військової служби, з підстав п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи". Вказаний рапорт направив цінним листом з описом вкладення на адресу Військової частини НОМЕР_1 .

21.02.2024 позивач отримав лист Військової частини НОМЕР_1 №3026 від 21.02.2024, яким повідомлено про відсутність підстав для розгляду по суті його рапорту про звільнення, як такого, що оформлений з порушенням законодавства України, зокрема рапорт подано не до безпосереднього начальника (не "по команді").

У квітні 2024 року позивач повторно подав рапорт, який підписав безпосередній його командир - командир 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 та клопотав по суті рапорту позивача до командира мотопіхотного батальйону.

У відповідь на поданий рапорт листом командира Військової частини НОМЕР_1 позивача повідомлено про відсутність підстав для його розгляду, у зв`язку із відсутністю підпису командира мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 .

Позивач вважає дії відповідача щодо нерозгляду його рапортів про звільнення з військової служби протиправними, а тому звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII), а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст.1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону , військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Абзацем 3 ч.6 ст.2 Закону №2232-XII передбачено, що одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підпунктом "г" пункту 2 статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.

В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з абзацом 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах, за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 233 Положення №1153 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби командир військової частини зобов`язаний видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

При цьому, подання рапорту "по команді", як то визначено пунктом 233 Положення №1153/2008, означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

У той час, як свідчать матеріали справи, дані спірні правовідносини виникли з приводу саме розгляду рапорту про звільнення з військової служби, призваного по мобілізації, під час дії воєнного стану, з підстав п.п "г" п. 2 ст. 26 Закону №2232-XII, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). За твердженнями представника відповідача рапорт про звільнення поданий позивачем "не по команді".

Натомість, під час судового розгляду справи встановлено, що позивач призваний на військову службу під час загальної мобілізації подавав неодноразово рапорти про звільнення з підстав передбачених п.п "г" п. 2 ст. 26 Закону №2232-XII, зокрема:

- 01.07.2023 до командира 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , який клопотав про звільнення позивача перед командиром Військової частини НОМЕР_1 (вказаний рапорт міститься в матеріалах справи);

- 06.02.2024 до командира 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 (за вказаним рапортом ОСОБА_5 клопотав про звільнення позивача перед командиром мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 . Відомості про підпис та клопотання ОСОБА_6 про розгляд такого рапорту перед командиром Військової частини НОМЕР_1 матеріали справи не містять);

- в квітні 2024 року до командира 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , який клопотав про звільнення позивача перед командиром мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 . У свою чергу, ОСОБА_8 клопотав по суті рапорту ОСОБА_3 перед командиром Військової частини НОМЕР_1 (такий рапорт додано представником військової частини до відзиву на позов та містить підписи зазначених посадових осіб військової частини).

Аналіз встановлених обставин справи дає підстави для висновку, що позивач неодноразово подавав рапорти про звільнення з військової служби своєму підпорядкованому прямому командиру - командиру мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 після розгляду та задоволення передавав рапорти далі своєму безпосередньому командиру - командиру мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 (рапорт позивача від 06.02.2024) та командиру мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 (рапорт позивача поданий у квітні 2024 року), з відмітками про власне клопотання з відповідного питання. По рапорту, поданому позивачем у квітні 2024 року командир мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 клопотав по суті рапорту ОСОБА_3 перед командиром Військової частини НОМЕР_1 .

Натомість, як свідчать матеріали справи подані рапорти позивача залишилися по суті нерозглянутими з підстав подання їх не "по команді".

Однак, суд не погоджується із такими твердженнями військової частини та звертає увагу на той факт, що позивач неодноразово подавав рапорт своєму безпосередньому командиру, зокрема: командиру мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 , який у свою чергу клопотав по суті рапорту перед своїм командиром (в даному випадку командирами мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 (рапорт від 06.02.2024) та ОСОБА_12 (рапорт від квітня 2024 року), які в свою чергу повинні клопотати перед командиром Військової частина НОМЕР_1 по суті рапорту, в якій проходить військову службу позивач, із зазначенням власних клопотань. У свою чергу, командир Військової частина НОМЕР_1 повинен розглянути рапорт та прийняти відповідне рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивач фактично дотримався законодавчо визначеної процедуру подання (направлення) рапорту та доданих до нього документів, серед іншого, довідку до акту огляду МСЕК та рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради про встановлення опіки та призначення піклувальником.

Факт же отримання відповідачем рапортів позивача підтверджується матеріалами справи та поясненнями самого відповідача, наведеними у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи викладене, факт отримання рапортів позивача не звільняє відповідача, як суб`єкта до повноважень та компетенції якого належить вирішення спірного питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, від обов`язку прийняття рішення за наслідками розгляду рапорту по суті.

Таким чином, суд дійшов висновку, що за результатами розгляду рапортів та доданих до нього документів відповідач повинен прийняти відповідний наказ про звільнення з військової служби, а за відсутності правових підстав для цього - повідомити про це заявника.

Зважаючи на встановлені обставини справи, які підтверджені відповідними доказами у даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

При цьому, оскільки відповідач належним чином по суті не надав відповідь на рапорт позивача про звільнення з військової служби та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, то суд, в даному випадку, в контексті спірних правовідносин, може лише зобов`язати відповідача розглянути зазначений рапорт по суті, та за результатами розгляду прийняти відповідне рішення.

Отже, належним способом захисту порушеного права позивача, в даному випаду, є зобов`язання відповідача розглянути по суті рапорт позивача про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII.

При цьому, позовні вимоги щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, як передчасні, оскільки відповідачем, в свою чергу, на цей час фактично не вчинено жодних дій, які б свідчили про розгляд по суті рапорту позивача про звільнення.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що бездіяльність відповідача щодо нерозгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 19.04.2024 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є протиправною.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору за подання до суду даного позову судом не вирішується, оскільки, відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. Відомості про інші судові витрати матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 19.04.2024 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 19.04.2024 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 04 жовтня 2024 р.

04.10.24