Справа № 420/24757/24
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дiї

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за результатом розгляду якого позивач просить суд:

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 11.03.2005 по 31.12.2012 року на посаді палатної медичної сестри урологічного відділення в Комунальній установі «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер»; з 01.01.2013 по 28.02.2018 року на посаді медичної сестри в Комунальній установі «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер»; з 01.03.2018 по 30.04.2018 року на посаді сестри медичної стаціонару (палатної) у відділені хворих туберкульозом сечостатевої системи і позалегеневих форм для дорослих у Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради»; з 01.05.2018 по 30.11.2020 року на посаді сестри медичної стаціонару (палатної) в легенево-хірургічному відділені Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради»; з 01.12.2020 по 01.11.2023 року на посаді сестри медичної стаціонару 4му туберкульозному відділені Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради», до стажу роботи у подвійному розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 періоду роботи з 11.03.2005 по 31.12.2012 року на посаді палатної медичної сестри урологічного відділення в Комунальній установі «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер»; з 01.01.2013 по 28.02.2018 року на посаді медичної сестри в Комунальній установі «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер»; з 01.03.2018 по 30.04.2018 року на посаді сестри медичної стаціонару (палатної) у відділені хворих туберкульозом сечостатевої системи і позалегеневих форм для дорослих у Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради»; з 01.05.2018 по 30.11.2020 року на посаді сестри медичної стаціонару (палатної) в легенево-хірургічному відділені Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради»; з 01.12.2020 по 01.11.2023 року на посаді сестри медичної стаціонару 4-му туберкульозному відділені Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради», до стажу роботи у подвійному розмірі та перерахувати пенсію з 13.02.2024.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 969, 00 грн.

В обґрунтування адміністративного позивачка зазначає, що 25.01.2024 року Позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про зарахування періоду роботи у подвійному розмірі. 13.02.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило Позивачу у задоволенні вказаної заяви. Позивачка не погоджується із вказаним рішенням відповідача та зазначає, що згідно зі ст.60 Закону України № 1788 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення", в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за перерахунком пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій. Крім того, редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час, а ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Ухвалою суду від 08.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

23.08.2024 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов з огляду на який, оскільки Позивач звернувся до Головного управління не із заявою за додатком 3 до Порядку № 22-1, а із заявою довільної форми, така заява була розглянута Головним управлінням в порядку Закону України від 02.10.1996 № 394/96- ВР «Про звернення громадян». З урахуванням наведеного Головне управління листом-відповіддю на звернення від 13.02.2024 за вих. № 4870-3110/К-02/8-1500/24 було надано обґрунтовану та вмотивовану відповідь по суті порушених питань з роз`ясненням підстав та умов проведення перерахунку пенсії відповідно до норм Закону № 1058. Статтею 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні та з 04.01.2013 отримує пенсію за віком на пільгових умовах (Список № 2) згідно Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі по тексту Закон № 1058).

25.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсчйного фонду України в Одеській області із заявою щодо перерахунку пенсії з зарахуванням періодів трудової діяльності з 11.03.2005 по 31.12.2012, з 01.01.2013 по 28.02.2018, з 03.03.2018 по 30.04.2018, з 01.05.2018 по 30.11.2020, з 01.12.2020 по 01.11.2023 на посаді медичної сестри в Комунальній установі «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер» та в Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради» у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ

Листом від 13.02.2024 року за № 4870-3110/К-02/8-1500/24 ГУ ПФУ в Одеській області відмовило позивачці у задоволенні вказаної заяви, зазначивши, що після 01.01.2004 року зарахування періодів роботи до страхового стажу в подвійному розмірі не преедбачено статтею 24 Закону № 1058.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV), цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до положень статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Згідно ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 4.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

02.08.2002 року за вих. № 03-2/1751-02-4 Міністерство праці та соціальної політики спрямувало до територіальних управлінь праці та соціального захисту населення спільний лист Мінпраці, Пенсійного фонду та Міністерства охорони здоров`я щодо зарахування часу роботи у патологоанатомічних відділеннях (бюро), відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів до стажу роботи у подвійному розмірі, для використання у практичній роботі (копія додається).

Згідно ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд встановив, що при зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за призначенням пенсії ОСОБА_1 надавала трудову книжку НОМЕР_1 від 01.08.1981 року , згідно якої вона працювала з 11.03.2005 по 31.12.2012, з 01.01.2013 по 28.02.2018, з 03.03.2018 по 30.04.2018, з 01.05.2018 по 30.11.2020, з 01.12.2020 по 01.11.2023 на посаді медичної сестри в Комунальній установі «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер» та в Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради.

При цьому, відповідач не заперечує наявність у позивача вказаного стажу роботи, а заперечує проти подвійного зарахування стажу лише з підстав набрання чинності 01.01.2004 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який не містить положень аналогічних ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В той же час, на момент виникнення спірних правовідносин стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

З аналізу положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV слідує, що вказаний Закон не зупиняє дію норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2020 року по справі № 462/1713/17, від 23.01.2019 року по справі № 485/103/17, від 04.12.2019 року по справі № 689/872/17.

Також, у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV та Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.

За таких підстав, доводи представника відповідача щодо того, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача в подвійному розмірі періоди роботи з 11.03.2005 по 31.12.2012, з 01.01.2013 по 28.02.2018, з 03.03.2018 по 30.04.2018, з 01.05.2018 по 30.11.2020, з 01.12.2020 по 01.11.2023 на посаді медичної сестри в Комунальній установі «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер» та в Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради, суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються зібраними по справі доказами.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до вимог ст.14 Конвенції, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь - якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі, у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року. «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Кореску v. Slovakia), п. 50; «Anheuser-Busch Inc. проти Португалії» (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року ).

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судовий збір в сумі 969,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 257- 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дiп.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 11.03.2005 по 31.12.2012 року на посаді палатної медичної сестри урологічного відділення в Комунальній установі «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер»; з 01.01.2013 по 28.02.2018 року на посаді медичної сестри в Комунальній установі «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер»; з 01.03.2018 по 30.04.2018 року на посаді сестри медичної стаціонару (палатної) у відділені хворих туберкульозом сечостатевої системи і позалегеневих форм для дорослих у Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради»; з 01.05.2018 по 30.11.2020 року на посаді сестри медичної стаціонару (палатної) в легенево-хірургічному відділені Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради»; з 01.12.2020 по 01.11.2023 року на посаді сестри медичної стаціонару 4му туберкульозному відділені Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради», до стажу роботи у подвійному розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 періоду роботи з 11.03.2005 по 31.12.2012 року на посаді палатної медичної сестри урологічного відділення в Комунальній установі «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер»; з 01.01.2013 по 28.02.2018 року на посаді медичної сестри в Комунальній установі «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер»; з 01.03.2018 по 30.04.2018 року на посаді сестри медичної стаціонару (палатної) у відділені хворих туберкульозом сечостатевої системи і позалегеневих форм для дорослих у Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради»; з 01.05.2018 по 30.11.2020 року на посаді сестри медичної стаціонару (палатної) в легенево-хірургічному відділені Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради»; з 01.12.2020 по 01.11.2023 року на посаді сестри медичної стаціонару 4-му туберкульозному відділені Комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради», до стажу роботи у подвійному розмірі та перерахувати пенсію з 13.02.2024.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 969 (дев`ятсот шістдесят дев?ять) гривень 00 копійок.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 07.10.2024 року.

Суддя Н.В. Бжассо