Справа № 755/17387/23
Суддя: Ішуніна Л. М.
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Отруби В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення з України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення начальника 3 відділу УКР ГУ СБ України у м. Києві та Київській області від 26 жовтня 2023 року про його примусове повернення.

Свої вимоги мотивує тим, що 26 жовтня 2023 року начальник 3 відділу УКР ГУ СБ України у м. Києві та Київській області полковник ОСОБА_2 прийняв рішення про примусове повернення з України громадянина РФ ОСОБА_1 , яким зобов`язав останнього покинути територію України у термін до 14 діб, у зв`язку з тим, що його діяльність суперечить інтересам забезпечення національної безпеки, її суверенітету, територіальної цілісності та конституційного ладу.

Позивач зазначає, що вищевказане рішення підлягає скасуванню, оскільки воно не відповідає вимогам закону, та є необґрунтованим, тому що він не вчиняв жодних дій, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України, на законних підставах проживає в Україні з 2013 року. Зокрема, 18 липня 2013 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, від якого мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 13 липня 2016 року отримав посвідку на постійне проживання.

Таким чином, він має міцні сімейні зв`язки в Україні, виховує двох неповнолітніх дітей разом зі своєю дружиною, а незаконне рішення про його повернення може призвести до протиправного втручання в його сімейне життя.

Крім того, оскаржуване рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки в ньому не зазначено куди саме відповідач вирішив повернути позивача, воно було прийняте 26 жовтня 2023 року, а затверджено начальником 16 жовтня 2023 року, що може свідчити про факт внесення в заздалегідь підписаний начальником бланк рішення відомостей про позивача, та, у такому випадку, рішення є не затвердженим.

У зв`язку з вищевикладеним, рішення про примусове повернення є незаконним, тому позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року вказану адміністративну справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 грудня 2023 року для розгляду вказаної справи визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року вказаний адміністративний позов прийнято до розгляду та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до статей 162, 163 КАС України відповідачеві був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

12 січня 2024 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому останній заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що позов є необґрунтованим, оскільки у ході здійснення оперативно-службової діяльності, у зв`язку із виявленням із оперативних (конфіденційних) джерел інформації щодо схвалення позивачем збройної агресії РФ проти України уповноваженими співробітниками ГУ СБУ 29 серпня 2023 року у місті Києві проведено опитування позивача, огляд наявного при ньому мобільного телефону, у результаті чого встановлено факти діяльності позивача, яка суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України, а саме, учинення позивачем у березні, червні 2022 року (після початку 24 лютого 2022 року повномасштабного збройного вторгнення РФ в Україну) засобами його мобільного телефону фотографування, відеозйомки Київської ТЕЦ-5 (об`єкта критичної інфраструктури) за місцем її розташування у місті Києві, неподалік від житла позивача та зберігання позивачем у пам`яті мобільного телефону вказаних відео-, фотоматеріалів до та після неодноразового ракетного ураження ворогом цього об`єкта критичної інфраструктури. При цьому, відеозаписом та окремими фотозображеннями позивачем було зафіксовано, збережено у пам`яті його мобільного телефону ще й наслідки учиненого у червні 2022 ракетного ураження Київської ТЕЦ-5.

У ході вчинення позивачем фотографування, відеозйомки Київської ТЕЦ-5 за місцем її розташування і подальшого зберігання цих відео-, фотоматеріалів у пам`яті його мобільного телефону останній був під`єднаний до загальнодоступних інформаційно-телекомунікаційних мереж, про що свідчить періодичне здійснення ним, до 29 серпня 2023 року доступу до розміщеного на відповідних телеграм-каналах у соціальній мережі «Telegram» контенту, яким виправдовується збройна агресія РФ проти України.

Такими діями позивачем було створено потенційну загрозу щодо несанкціонованого доступу спецслужб РФ (із використанням можливостей неконтрольованого ні державою, ні позивачем зворотного зв`язку, як мінімум, на каналах з`єднання позивача із організованими на шкоду Україні телеграм-кангалами) до відомостей, які характеризують місцезнаходження Київської ТЕЦ-5, її зовнішній вигляд (у тому числі просторові габарити, інформація про які була придатною для їх ідентифікації як цілі для ракетного ураження) та доступ до яких є обмеженим державою.

Після учинення позивачем фотографування, відеозйомки Київської ТЕЦ-5 і початку зберігання відео-, фотозображень останньої на його мобільному телефоні, під`єднаному до загальнодоступних інформаційно-телекомунікаційних каналів передачі даних у мережі Інтернет, у тому числі до ресурсів, ідентифікованих відповідними телеграм-каналами, надалі ТЕЦ-5 як об`єкт критичної інфраструктури неодноразово, тобто, зокрема, 10 жовтня 2022 року, 09 березня 2023 року, була уражена внаслідок ракетних обстрілів, учинених державою-агресором, що завдало суттєвої майнової шкоди суспільству і державі та несло реальну загрозу життю, здоров`ю не лише працівників ТЕЦ-5, але й відвідувачів, персоналу розташованого поряд ТРЦ «Проспект», фотозображення якого позивач із достеменно не встановленою метою також зберігав у пам`яті свого мобільного телефону.

Усі зазначені вище за текстом обставини в їх сукупності стали фактичною підставою для прийняття ГУ СБУ як регіональним органом Служби безпеки України і звернення до виконання рішення від 26 жовтня 2023 року про примусове повернення з України позивача у строк до 09 листопадаа 2023 року. Дотепер вказане рішення залишається протиправно невиконаним позивачем.

Враховуючи вищевикладене, просив відмовити в задоволенні позову.

05 лютого 2024 року представником відповідача подано до суду заяву, в якій він зазначив, що ураження ракетними ударами РФ об`єктів критичної інфраструктури з використанням зібраної ворогом із доступних джерел, зокрема, можливо й з пам`яті мобільного телефону позивача, раніше під`єднаного до незахищених каналів передачі даних у глобальній мережі Інтеренет, суттєво погіршувало упродовж 2022-2023 років та надалі може погіршувати побут і життєдіяльність багатьох українських сімей, які були й залишаються споживачами життєво важливих послуг.

Крім того, оскаржуване рішення містить усі передбачені положеннями статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» елементи його змісту. Датою затвердження рішення керівником регіонального органу СБУ є саме 26 жовтня 2023 року, а не як вказує позивач 16 жовтня 2023 року. Водночас, відбиток печатки не є обов`язковим елементом для відображення в оскаржуваному рішення, а його відсутність жодним чином не спростовує факт прийняття цього рішення і законність останнього.

Також, Україна в особі ГУ СБУ як органу державної влади не уповноважена обмежувати вибір позивача щодо іншої країни, де він спроможний оселитися внаслідок примусового повернення з України, у зв`язку з чим, таке обмеження було б протиправним.

05 лютого 2024 року представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідачем в порушення вимог статті 77 КАС України не надано доказів, які б свідчили про винні дії позивача, які суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України, висновки відповідача побудовані на припущеннях. Натомість, з поданих відповідачем доказів вбачається, що позивач не здійснював діяльності щодо передачі чи розповсюдження фотографій критичної інфраструктури.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, матеріали справи містять заяву про розгляд справи у його відсутність.

У зв`язку з тим, що сторони по справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом установлено, що 26 жовтня 2023 року начальником 3 відділу УКР ГУ СБ України у м. Києві та Київській області Галаном О. М. прийнято рішення, затверджене начальником УКР ГУ СБ України у м. Києві та Київській області Божонком Р. про примусове повернення з України громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зі змісту вказано рішення вбачається, що діяльність громадянина РФ ОСОБА_1 суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України, її суверенітету, територіальній цілісності та конституційного ладу. Враховуючи викладене, на виконання статі 2 Закону України «Про Службу безпеки України», керуючись положеннями статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено примусово повернути з України громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 14 діб.

Зазначене рішення було вручене позивачу 27 жовтня 2023 року, що підтверджується його особистим підписом.

Позивач не погоджуючись з правомірністю прийняття Службою безпеки України рішення від 26 жовтня 2023 року про примусове повернення з України, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституції України, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно зі статтею 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Судом встановлено, що позивач з 18 липня 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою України ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 18 липня 2013 року.

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 26 вересня 2013 року та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 24 червня 2016 року.

13 липня 2016 року ним було отримано посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2.

Таким чином, позивач на законних підставах перебуває на території України.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, відповідно до частин першої-четвертої статті 26 вказаного Закону, Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до частини восьмої статті 26 Закону примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

За змістом статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Положеннями пункту 5 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150, передбачено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Таким чином, згідно з приписами вищевказаних нормативно-правових актів, підставами для прийняття рішення про примусове повернення є саме конкретні дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку.

Так, підставою для винесення рішення про примусове повернення позивача стало те, що в ході проведення перевірочних заходів: опитування ОСОБА_1 та огляду його мобільного телефону, було виявлено зроблені у березні 2022 року фото ТРЦ «Проспект» та ТЕЦ-5, а також фото і відео наслідків ракетного удару РФ по території вказаного об`єкта інфраструктури у червні 2022 року, які були зроблені з балкону його квартири. Крім того, в його телефоні в месенджері «Телеграм» виявлено підписки на проросійські канали. Вважають, що до вищевказаних фото- та відеоматеріалів, збережених в пам`яті мобільного телефону позивача, могли отримати доступ спецслужби РФ для планування ракетних ударів по вказаному об`єкту інфраструктури. Зокрема, після вчинення вищевказаних дій та початку зберігання вказаних матеріалів на телефоні позивачем, ТЕЦ-5 було неодноразово уражено внаслідок ракетних обстрілів.

Разом з тим, окрім припущень, викладених відповідачем у поданих до суду заявах по суті, щодо причино-наслідкового зв`язку між наявними в телефоні позивача фото-, відеоматеріалами та ракетними обстрілами інфраструктурного об`єкта, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вищевикладених обставин суду не надано.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, на підтвердження своїх доводів, відповідачем було надано лист начальника УКР ГУ СБ України у м. Києві та Київській області від 07 грудня 2023 року, який складений після вручення оскаржуваного рішення позивачу, а тому такий доказ не може бути врахований судом.

Письмові пояснення позивача від 29 серпня 2023 року, в яких ним зазначено, що зберігає фото на власному телефоні в особистих цілях, вони зроблені на початку 2022 року, а в месенджері «Telegram» підписаний на антиукраїнські канали з метою отримання альтернативної інформації, фото телефону, а саме, стрічки месенджеру «Telegram» з переліком антиукраїнських каналів, також не доводять обставин, викладених відповідачем, а лише підтверджують, що позивач не заперечував наявність таких фото в його телефоні та його підписку на відповідні канали.

Доказів, що відносно позивача внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вищевказаними фактами, проведення процесуальних та слідчих дій, в ході яких встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діяльністю позивача та ракетними обстрілами інфраструктурного об`єкта, притягнення останнього до кримінальної відповідальності матеріали справи також не містять.

Враховуючи викладене, Службою безпеки України не надано жодних доказів на підтвердження обґрунтованості прийнятого рішення, тобто належно не доведено, що діяльність ОСОБА_1 суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України, що стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 26 жовтня 2023 року про примусове повернення з України, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 26, 33 Конституції України, статтями 3, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150, статтями 5-7, 9, 72, 77, 90, 139, 229, 241-247, 250, 256, 262, 286, 293, 295 КАС України

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення начальника 3 відділу УКР ГУ СБ України у м. Києві та Київській області Галаном О. М., затверджене начальником УКР ГУ СБ України у м. Києві та Київській області Божонком Р. від 26 жовтня 2023 року про примусове повернення з України громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, , місцезнаходження: м. Київ, Берестейський просп., 55/2.

Суддя Л. М. Ішуніна