Справа № 300/7752/23
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" жовтня 2024 р. справа № 300/7752/23
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Скільський І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач) в якій просить суд:
- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07 серпня 2023 року в частині відмови ОСОБА_1 в зарахуванні періоду роботи в колгоспі імені 1 МаяСватівського району з 25 квітня 1987 року по 20 листопада 1999 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи в колгоспі імені 1 МаяСватівського району з 25 квітня 1987 року по 20 листопада 1999 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона 31.07.2023 звернулася до територіального органу пенсійного забезпечення із заявою про призначення пенсії по інвалідності, однак листом від 07.08.2023 їй відмовлено у призначенні пенсії в якому зазначено, що до трудового стажу, який дає право на призначення пенсії не враховано період роботи з 25.04.1987 по 20.11.1999 в колгоспі імені « 1 Травня» Сватівського району у зв`язку з відсутністю довідки про встановлений та вироблений мінімум трудової участі у громадському господарстві. Таку відмову вважає протиправною, оскільки стаж роботи позивача у спірний період підтверджується зробленими належним чином записами трудової книжки позивача, яка є основним документом про підтвердження стажу роботи. Таким чином, вважає, що спірний період роботи у колгоспі в колгоспі імені « 1 Травня» Сватівського району підлягає зарахуванню до її страхового стажу.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.22-23).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву (а.с.28-30). Так, у відзиві представник відповідача вказала, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконав без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Звернула увагу на те, що при зверненні із заявою для призначення пенсії позивачем не надано довідку про встановлений і вироблений мінімум трудової участі в господарстві. Вказала на відсутність у позивача страхового стажу 14 років, який дає право на встановлення пенсії по інвалідності. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Як свідчать записи у трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 25.04.1987(а.с.16), позивач, серед іншого:
- з 25.04.1987 - прийнятав члени колгоспу і на роботу в якості диспечераколгоспу імені « 1 Травня Сватівського району»;
- 20.11.1999 - звільнена з колгоспу імені « 1 Травня Сватівського району» за власним бажанням.
Позивач 31.07.2023 звернулася до сервісного центру ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.
Не погоджуючись із рішенням відповідача в частині незарахування до страхового стажу періоду роботив колгоспі імені 1 МаяСватівського району з 25 квітня 1987 року по 20 листопада 1999 року, позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується приписами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також бере до уваги положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення (надалі, також - Закон №1788) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі, також - Закон №1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Частиною 1 зазначеної статті передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Відповідно до приписів частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За змістом статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (надалі, також - Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться
- відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;
- відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи;
- відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Встановлений взірець трудової книжки колгоспника, містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних Положень).
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (надалі, також - Порядок №637).
Згідно із пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Так, відповідно до записів 1,2,3 трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 25.04.1987, ОСОБА_1 з 25.04.1987 по 20.11.1999працювалав колгоспіімені « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Поряд з цим, суд зазначає, що записи у трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 про роботу в колгоспі імені « 1 Травня Сватівського району» не містить жодних виправлень чи пошкоджень у датах прийняття та звільнення, що виключає можливість виникнення сумнівів щодо точності періоду, протягом якого позивач працювала у зазначеному колгоспі.
Відповідачем у оскаржуваному рішенні про відмову у призначенні пенсії по інвалідності, а також у відзиві на позовну заяву не зазначено про наявність будь-яких сумнівів щодо правильності чи точності внесених до трудової книжки ОСОБА_1 записів щодо роботи в колгоспі імені « 1 Травня Сватівського району».
Також судом встановлено, що в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 25.04.1987 в розділі «Трудова участь в громадському господарстві» містяться записи про відпрацьований позивачем річний мінімум в громадському господарстві: в 1986 році встановлено 33 людино-днів, відпрацьовано 33 людино-дня; в 1987році встановлено 202 людино-днів, відпрацьовано 202 людино-дня;в 1988 році встановлено 260 людино-днів, відпрацьовано 324 людино-дня;в 1989 році встановлено 260 людино-днів, відпрацьовано 298 людино-дня;в 1990 році встановлено 260 людино-днів, відпрацьовано 260 людино-дня; в 1991 році встановлено 260 людино-днів, відпрацьовано 30 людино-дні; в 1992 році встановлено 260 людино-днів, відпрацьовано відсутній запис.Навпроти записів за 1991 та 1992 внесено запис про причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві «декретний відпуск по догляду за дитиною». В 1993 році встановлено 6 людино-днів, відпрацьовано 6 людино-дні; в 1994 році встановлено 260 людино-днів, відпрацьовано 305 людино-дня;в 1995 році встановлено 240 людино-днів, відпрацьовано 265 людино-дня; в 1996 році встановлено 240 людино-днів, відпрацьовано 266 людино-дня; в 1997 році встановлено 220 людино-днів, відпрацьовано 270 людино-дня; в 1998 році встановлено 220 людино-днів, відпрацьовано 257 людино-дня; в 1999 році встановлено 220 людино-днів, відпрацьовано 234 людино-дня (а.с.18).
Так, відповідно до проаналізованих записів трудової книжки колгоспника в розділі «Трудова участь в громадському господарстві» записи про трудову участь у громадському господарстві не засвідчені підписом голови колгоспу та печаткою.
З цього приводу суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства та не повинен контролювати роботодавця з цього питання. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Тому, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у постановах, зокрема, від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.02.2018 по справі №687/975/17, від 06.03.2018 по справі №127/9055/17.
При цьому суд ще раз наголошує, що стаття 56 Закону №1788 визначає, що стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року обчислюється за фактичною тривалістю роботи тільки тоді, коли член колгоспу не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві без поважних причин. Тобто, для неврахування до трудового стажу при його обчисленні часу роботи в колгоспі, або певного його періоду, необхідно встановити невиконання членом колгоспу встановленого у господарстві мінімуму трудової участі, а також те, що невиконання встановленого мінімуму трудової участі відбулось з вини члена колгоспу за відсутності поважних причин.
У матеріалах справи відсутні відомості про невиконання ОСОБА_1 під час роботи в колгоспі імені « 1 Травня Сватівського району» встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин.
Відтак, з урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачена нею сума судового збору у розмірі 1073,60 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
позов задовольнити повністю.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в колгоспі імені « 1 Травня Сватівського району» з 25 квітня 1987 року по 20 листопада 1999 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, .

Суддя /підпис/ Скільський І.І.