Справа № 300/5454/24
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2024-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2024 р. справа № 300/5454/24

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним рішення від 11.06.2024 за № 39 та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним рішення від 11.06.2024 за № 39 та зобов`язання до вчинення дій.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про те, що рішенням від 11.06.2024 за № 39 відповідач протиправно відмовив йому в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з підстав відсутності необхідного стажу роботи за вислугу років: страховий стаж становить 32 роки 4 місяці 4 дні; стаж роботи за вислугу років становить 22 роки 1 місяць 11 днів. Приймаючи оскаржуване рішення, відповідачем не враховано до загального страхового стажу позивача період проходження строкової військової служби з 02.07.1990 по 22.10.1990 у зв`язку з неповним відображенням дати призову на військову службу (відсутнє число), потребує уточнення довідкою. Крім того, до стажу за вислугу років не враховано період роботи позивача з 26.09.1994 по 04.01.1999 у контрольно-ревізійному управлінні Івано-Франківської області та з 05.01.1999 по 01.09.1999 у Верховинській райдержадміністрації з підстав відсутності юридичної освіти під час роботи. На думку позивача, наведені обґрунтування в оскаржуваному рішенні є надуманими та такими, що не відповідають нормам законодавства, яке діяло як на момент його роботи у вказаних установах, так і на момент звернення із заявою про призначення пенсії. Позивач зазначає, що дана відмова відповідача є необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам законодавства.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.07.2024 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку.

24.07.2024 позивачем зазначений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недолік усунутий.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

18.09.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та вказує, що рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу є правомірним та прав позивача не порушує. Просив в задоволенні позову відмовити.

Третя особа своїм правом на подання пояснень щодо позову, не скористалась.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив таке.

02.06.2024 позивач звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

В зв`язку з впровадженням принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 11.06.2024 за № 39 (а.с.35-37).

Підставою для відмови в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" зазначено відсутність необхідного стажу роботи за вислугу років: страховий стаж становить 32 роки 4 місяці 4 дні; стаж роботи за вислугу років становить 22 роки 1 місяць 11 днів, при необхідних 25 років. Оскаржуваним рішенням відповідачем не враховано до загального страхового стажу позивача період проходження строкової військової служби з 02.07.1990 по 22.10.1990 у зв`язку з неповним відображенням дати призову на військову службу (відсутнє число), потребує уточнення довідкою та період роботи в Красноілівському споживчому товаристві з 17.07.1989 по 23.09.1989 у зв`язку з відсутністю у записі про звільнення номеру та дати наказу. Крім того до стажу за вислугу років не враховано період роботи позивача з 26.09.1994 по 04.01.1999 у контрольно-ревізійному управлінні Івано-Франківської області, з підстав відсутності юридичної освіти під час роботи.

Вважаючи таку відмову в призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч. 5 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", працівникам, які не мають вислуги років, передбаченої частиною першою цієї статті, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", після досягнення чоловіками 57 років, а жінками віку, що на п`ять років менше, ніж пенсійний вік, установлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 відсотків місячної заробітної плати за відповідну вислугу років, передбачену частиною першою цієї статті. Передбачене цією частиною зниження віку для жінок застосовується також до завершення періоду підвищення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. До досягнення віку, встановленого цією частиною, право на пенсію за віком мають чоловіки 1960 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 31 грудня 1957 року;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1958 року по 31 грудня 1958 року;

56 років - які народилися з 1 січня 1959 року по 31 грудня 1959 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1960 року по 31 грудня 1960 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Відмовляючи в призначенні пенсії за вислугу років позивачу, відповідач вказав на відсутність необхідного стажу роботи за вислугу років: страховий стаж становить 32 роки 4 місяці 4 дні; стаж роботи за вислугу років становить 22 роки 1 місяць 11 днів, при необхідних 25 років; до стажу за вислугу років не враховано період роботи позивача з 26.09.1994 по 04.01.1999 у контрольно-ревізійному управлінні Івано-Франківської області, з підстав відсутності юридичної освіти під час роботи.

Суд зазначає, що посади і органи, час роботи, в яких зараховується до стажу державної служби, визначено Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283 ( чинним на час періоду роботи позивачки з 13.10.1997 року)

Відповідно до п.2 вказаного Порядку, в редакції згідно з Постановою КМУ від 07.09.2011 року № 9, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів управління військових формувань, державної податкової та контрольно-ревізійної служби; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання; на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах, що згідно з чинним законодавством здійснюють державний нагляд за охороною праці; на посадах спеціалістів органів виконання покарань, які не мають спеціальних звань; на посадах керівних працівників і спеціалістів апарату Національного банку України, Республіканського банку Криму, управління по місту Києву та Київській області, обласних управлінь Національного банку України; на посадах керівних працівників і спеціалістів Фонду соціального захисту інвалідів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних архівів областей та їх філіалів, державних архівів міст Києва і Севастополя; на посадах керівних працівників і спеціалістів Державної інспекції навчальних закладів при Міністерстві освіти України.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що до стажу державної служби включається також робота на посадах службовців в органах , зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.

Згідно з пунктом 4 вищезазначеного Порядку документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.1994 року № 758, якою внесені зміни до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283, до стажу державної служби зараховуються всі періоди роботи на посадах службовців в органах, визначених у пункті 2 Порядку обчислення стажу державної служби та додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців. Під терміном "просування по службі" треба розуміти безпосередній перехід з посади службовця на посаду державного службовця в період роботи в державних органах.

Разом з тим, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року № 38, якою визначені посадові оклади службовців прокуратури (таблиця 5), посада друкарки, посада старшого помічника прокурора та помічника прокурора віднесена до категорії службовців.

Суд звертає увагу, що вимога до осіб, які займають посади державних службовців, щодо наявності в них вищої освіти, в тому числі юридичної освіти, настала лише з 01.09.1999 року, тобто після затвердження Наказом Головного управління державної служби України № 65 від 01.09.1999 року.

Таким чином, вимога стосовно обов`язковості вищої освіти на час роботи з 26.09.1994 по 04.01.1999 у контрольно-ревізійному управлінні Івано-Франківської області, на позивача не поширювалась.

Як встановлено судом, позивач отримав 30.06.2001 диплом спеціаліста РН №16413215 згідно якого отримав повну вищу освіту за спеціальністю "Правознавство" та здобув кваліфікацію юриста (а.с.61-64).

Крім того, згідно запису в трудовій книжці, позивач 26.09.1994 прийняв присягу державного службовця (а.с.43).

Отже, період роботи позивача з 26.09.1994 по 04.01.1999 у контрольно-ревізійному управлінні Івано-Франківської області зараховується до стажу державної служби і є спеціальним стажем роботи, що дає право на пенсію за вислугою років згідно ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Враховуючи вищезазначені положення ст. 86 Закону №1697-VII, суд зазначає, що загальна вислуга років позивача, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1697-VII, на час його звернення до відповідача є достатньою для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону №1697-VII, оскільки складає більше ніж 25 років.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказав, що при прийнятті оскаржуваним рішенням до стажу за вислугу років не враховано період роботи позивача з 05.01.1999 по 01.09.1999 у Верховинській райдержадміністрації з підстав відсутності юридичної освіти під час роботи.

Однак, суд зазначає, що в оскаржуваному рішенні не зазначено жодних застережень щодо вказаного періоду.

Натомість оскаржуваним рішенням не враховано до загального страхового стажу позивача період проходження строкової військової служби з 02.07.1990 по 22.10.1990 у зв`язку з неповним відображенням дати призову на військову службу (відсутнє число), потребує уточнення довідкою та період роботи в Красноілівському споживчому товаристві з 17.07.1989 по 23.09.1989 у зв`язку з відсутністю у записі про звільнення номеру та дати наказу.

Судом встановлено, що позивач саме з 02.07.1990 прибув до військової частини для проходження військової служби та призначений курсантом, що підтверджується записом в обліково-послужній картці до військового квитка НОМЕР_1 (а.с.66-69).

На думку суду, в даному випадку, відповідач беззаперечно міг встановити факт проходження позивачем військової служби у спірному періоді, виходячи з даних відображених в обліково-послужній картці до військового квитка НОМЕР_1 .

Щодо тверджень відповідача про відсутність підстав для зарахування до загального страхового стажу періоду роботи позивача в Красноілівському споживчому товаристві з 17.07.1989 по 23.09.1989 у зв`язку з відсутністю у записі про звільнення номеру та дати наказу, то суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відтак неналежне чи недотримання правил ведення трудової книжки не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Отже, недотримання роботодавцем правил заповнення/ведення трудової книжки (чи дублікату), не може спричиняти негативних наслідків для позивача, в тому числі й щодо реалізації гарантованого права на пенсію.

Враховуючи те, що у трудовій книжці позивача наявний запис щодо періоду його роботи в Красноілівському споживчому товаристві з 17.07.1989 по 23.09.1989, при цьому, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу вказаного періоду роботи, а також того, що позивач у спірному періоді роботи не працював в зазначеному підприємстві, суд дійшов висновку, що відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача вказаного періоду роботи є протиправною.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд зазначає, що загальна вислуга років позивача, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", на час його звернення до відповідача є достатньою для призначення пенсії за вислугу років, оскільки складає більше ніж 25 років.

Отже, слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 11.06.2024 за № 39, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру". Як наслідок, з урахуванням вимог ч.2 ст.9 КАС України, слід зобов`язати відповідача призначити позивачу з 02.06.2024 пенсію за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру" зарахувавши при цьому до страхового стажу та до стажу за вислугу років спірні періоди.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 1211,00 грн. згідно квитанції від 10.07.2024 (а.с.9).

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, то слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1211,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , с. Красноїлля, Верховинський район, Івано-Франківська область, 78716) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) про визнання протиправним рішення від 11.06.2024 за № 39 та зобов`язання до вчинення дій - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 11.06.2024 за № 39.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404) призначити з 02.06.2024 ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , с. Красноїлля, Верховинський район, Івано-Франківська область, 78716) пенсію за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру", зарахувавши при цьому до страхового стажу період проходження строкової військової служби з 02.07.1990 по 22.10.1990, період роботи в Красноілівському споживчому товаристві з 17.07.1989 по 23.09.1989 та до стажу роботи за вислугу років період роботи з 26.09.1994 по 04.01.1999 у контрольно-ревізійному управлінні Івано-Франківської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , с. Красноїлля, Верховинський район, Івано-Франківська область, 78716) сплачений судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.