Справа № 140/10869/24
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

07 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/10869/24

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Смокович В.І., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження за №75090281 від 21 травня 2024 року і похідні від неї постанови у проваджені, а саме: постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження за №75090281 від 21 травня 2024 року, постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні за №75090281 від 21 травня 2024 року та постанову про відкриття виконавчого провадження за №75938353 від 02 вересня 2024 року і похідні від неї постанови у проваджені, а саме: постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження за №75938353 від 02 вересня 2024 року, постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні за №75938353 від 02 вересня 2024 року, а також постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 17 вересня 2024 року у виконавчому провадженні №75090281, постанову про арешт коштів боржника від 17 вересня 2024 року у виконавчому провадженні №75090281, постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 17 вересня 2024 року у виконавчому провадженні №75938353, постанову про арешт коштів боржника від 17 вересня 2024 року у виконавчому провадженні №75938353 та постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження №76068043 від 17 вересня 2024 року.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Крім того, згідно із частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто рішення, дії або бездіяльність державного або приватного виконавця можуть бути оскаржені учасниками виконавчого провадження до адміністративного суду у разі, якщо законом не встановлено інший порядок їх судового оскарження.

У свою чергу умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, регламентується Законом України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ, Закон), за змістом частини 1 статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другої статті 74 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені постанови державного виконавця, які прийняті під час примусового виконання виконавчого листа, виданого цим адміністративним судом, або ж, зокрема, постанови, прийняті під час примусового виконання виконавчих документів, виданих іншими судами, такі як: постанови про стягнення виконавчого збору, постанови про стягнення витрат виконавчого провадження та штрафів.

Як встановлено судом, у позові позивачем заявлено позовну вимогу про визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження за №75090281 від 21 травня 2024 року; постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження за №75090281 від 21 травня 2024 року; постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні за №75090281 від 21 травня 2024 року; постанову про відкриття виконавчого провадження за №75938353 від 02 вересня 2024 року; постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження за №75938353 від 02 вересня 2024 року; постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні за №75938353 від 02 вересня 2024 року; постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 17 вересня 2024 року у виконавчому провадженні №75090281; постанову про арешт коштів боржника від 17 вересня 2024 року у виконавчому провадженні №75090281; постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 17 вересня 2024 року у виконавчому провадженні №75938353; постанову про арешт коштів боржника від 17 вересня 2024 року у виконавчому провадженні №75938353 та постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження №76068043 від 17 вересня 2024 року.

Судом встановлено, що вказані постанови були прийняті на підставі виконавчих листів виданих Любомльським районним судом Волинської області у справі №163/1553/23 за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Рівненської сільської ради Ковельського району Волинської області, Відділу освіти, культури молоді та спорту Рівненської сільської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок незаконного звільнення працівника, яка розглядалась за правилами Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

У свою чергу, одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Таким чином, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про зміну (доповнення) реєстраційних даних та постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження не входить у перелік постанов, визначених частиною другою статті 74 Закону, відповідно вони в силу частини 1 цієї ж норми Закону можуть бути оскаржені сторонами, виконавчого провадження, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Тобто позивачем оскаржуються рішення державного виконавця, ухвалені у виконавчому провадженні, відкритому щодо виконавчого документа, виданого місцевим загальним судом у цивільному судочинстві.

У свою чергу, згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

Таким чином норми статей 447-448 ЦПК України встановлюють інший порядок судового оскарження дій або бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень місцевого суду та зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого у порядку цивільного судочинства, що виключає можливість розгляду цієї справи в частині вимог про визнання протиправною та скасування постанов відповідача, а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження; постанова про зміну (доповнення) реєстраційних даних та постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження у порядку адміністративного судочинства.

У випадку оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами цивільного судочинства, розгляд таких скарг здійснюється за правилами ЦПК України, судом, який видав виконавчий документ.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 815/4232/17, від 22 квітня 2019 року у справі № 757/53656/17-а, у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №643/5597/19, від 22 грудня 2022 року у справі № 160/12964/21.

Позивач, що є боржником у виконавчих провадженнях №75090281, №75938353 та №76068043 з примусового виконання виконавчих листів №140/1553/23, виданих 28 грудня 2023 року та 21 травня 2024 року Любомльським районним судом Волинської області на виконання рішення вказаного суду, прийнятого у порядку цивільного судочинства.

Отже, з огляду на положення частини першої статті 74 Закону № 1404, саме до юрисдикції Любомльського районного суду Волинської області віднесено розгляд вимог про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження за №75090281 від 21 травня 2024 року; постанови про відкриття виконавчого провадження за №75938353 від 02 вересня 2024 року; постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 17 вересня 2024 року у виконавчому провадженні №75090281; постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 17 вересня 2024 року у виконавчому провадженні №75938353 та постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження №76068043 від 17 вересня 2024 року за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства.

Поряд з цим, зі змісту позовної заяви позивачем також оскаржується постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження за №75090281 від 21 травня 2024 року; постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні за №75090281 від 21 травня 2024 року; постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження за №75938353 від 02 вересня 2024 року; постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні за №75938353 від 02 вересня 2024 року; постанова про арешт коштів боржника від 17 вересня 2024 року у виконавчому провадженні №75090281 та постанова про арешт коштів боржника від 17 вересня 2024 року у виконавчому провадженні №75938353, які в силу частини другої статті 74 Закону №1404 підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, позивачем у позовній заяві об`єднані вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства (цивільного та адміністративного судочинства).

За правилами частини першої статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Водночас, відповідно до частини п`ятої статті 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Також згідно із частиною шостою статті 21 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку щодо неможливості об`єднання в одне провадження позовних вимог, які належить розглядати за правилами різної підсудності.

Такі висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 березня 2023 року у справі № 215/3640/22.

За частиною шостою статті 172 КАС України суд вправі за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Отже, визначальною умовою для роз`єднання позовних вимог є та обставина, що таке роз`єднання сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Зазначений припис спрямований на те, щоб суб`єкт правовідносин міг з дотриманням принципів адміністративного судочинства і конкретних обставин скористатися правом на судовий захист.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що суд вправі з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження для забезпечення виконання завдань адміністративного судочинства, тобто, зокрема, для своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Проте таке роз`єднання можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги.

Втім, у цій справі суд позбавлений можливості роз`єднати позовні вимоги з огляду на те, що подальший їх розгляд в будь-якому випадку є неможливим, оскільки, як зазначено вище, позовні вимоги частково не підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2020 року по справі № 420/3956/20, від 02 березня 2023 року у справі №215/3640/22, постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі №383/27/22.

Отже, враховуючи, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог і відсутні підстави для застосування положень статті 172 КАС України, суд повертає позовну заяву позивачу.

Пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, у яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Відтак, оскільки позивач об`єднав у позовній заяві вимоги, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам, і відсутні законні підстави для їхнього роз`єднання в окремі провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 172 КАС України та наявність правових підстав для повернення позовної заяви позивачам на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом із зверненням до суду в частині позовних вимог, які підсудні адміністративній юрисдикції.

Керуючись статтями 2, 19, 169, 248, 256, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.І. Смокович