Справа № 404/11070/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 404/11070/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2024 року (суддя Павелко І.Л.)

у справі №404/11070/23

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП НПУ капрала поліції Лук`яненка Дмитра Андрійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника звернулася до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до Поліцейського взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП НПУ капрала поліції Лук`яненка Дмитра Андрійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просила скасувати постанову серії ГАБІ №451217, складеною поліцейським взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП НПУ капралом поліції Лук`яненко Дмитром Андрійовичем від 10.12.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності і накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 850 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ст. 183 КУпАП, а провадження в справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Також позивачка просила стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях позивачки, що свідчить про безпідставність прийняття оскаржуваної постанови.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправною і скасовано постанову серії ГАБІ №451217 поліцейського взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП НПУ капрал поліції Лук`яненка Дмитра Андрійовича від 10.12.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності і накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 850 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ст. 183 КУпАП, а провадження в справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Суд виходив з того, що Департаментом патрульної поліції Національної поліції України не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачкою інкримінованого їй правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та її вину, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального, неповне дослідження обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

Скаржник зазначає, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваної постанови, які суд першої інстанції залишив поза увагою. Позивачка самостійно відмовилась від написання заяви та пояснення з приводу домашнього насильства та визнала свою вину у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП. Також по даному факту від позивачки відібрані пояснення, в яких остання повідомила, що домашнє насильство не вчинялося та виклик поліції через спеціальну лінію « 102» здійснений завідомо неправдивий.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

В обґрунтування відзиву зазначено, що прибувши на місце виклику ОСОБА_2 поліцейські не надали оцінки обставинам, які зумовили позивачку зателефонувати на лінію « 102», та не дослідили фактичні обставини справи, чим порушили процедуру притягнення позивачки до адміністративної відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу міститься вимога про стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Від відповідача надійшли заперечення стосовно обставин, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, в яких скаржник наполягає на тому, що в оскаржуваній постанові чітко вказана суть порушення, вчиненого позивачкою; постанова серії ГАБІ №451217 від 10.12.2023 складена у відповідності до вимог законодавства. При винесені постанови позивачці роз`ясненні її права і обов`язки, а також вручена копія вказаної постанови.

З приводу вимог представника позивачки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу скаржник відповідно до поданого письмового клопотання вважає розмір витрат, понесених позивачкою у зв`язку з наданням правничої допомоги в Третьому апеляційному адміністративному суді, неспівмірним зі складністю справи та явно завищеним, просить у задоволенні вимоги щодо стягнення судових витрат відмовити.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, поліцейським взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП НПУ капралом поліції Лук`яненко Д.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ГАБІ №451217, в якій зазначено, що 10.12.2023 о 03 год. 42 хв. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, а саме: зателефонувала на спеціальну лінію« 102» та повідомила про те, що чоловік в п`яному стані кидається битися до заявниці та вчиняє домашнє насильство психологічного характеру. Хоча насправді цього не було, особа відмовилась від написання заяви та пояснень, чим скоїла адміністративне правопорушення передбачене ст.183КУпАП.

ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно з ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Спір у цій справі виник з приводу правомірності притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП.

Статтею 183 КУпАП передбачено, що завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань. Дії правопорушника спрямовані на зрив роботи таких служб, як пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань, що обслуговують газову, водопровідну, опалювальну, електричну та інші системи житлово-комунального господарства. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Тобто, правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

При цьому, для висновку, що виклик поліції є завідомо неправдивим, таку обставину необхідно достеменно встановити. Суб`єктивна думка поліцейського, що його викликали на виклик безпідставно, не є доказом неправдивого виклику.

В даному випадку скаржник, як на підставу притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, посилається на відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського, який був долучений до матеріалів справи разом з відзивом на позов.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши вказаний відеозапис, встановив, що приїхавши на виклик позивачки працівники поліції запитали у ОСОБА_2 , яке саме домашнє насильство було вчинено відносно неї з боку ОСОБА_3 , який є чоловіком позивачки, на що остання зазначила про психологічне насильство.

Також позивачка вказувала про вчинення стосовно неї домашнього насильства з боку ОСОБА_3 (застосування фізичного впливу) ще у серпні 2023 року.

З наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що позивачкою в присутності співробітника поліції було складено заяву відносно ОСОБА_3 щодо вчинення неї домашнього насильства. При цьому після написання заяви позивачкою, ОСОБА_3 почав тиснути на останню щодо відмови від такої заяви, обіцявши при цьому сплатити штраф, у разі прийняття постанови відповідно до ст. 183 КУпАП.

Крім того, працівники поліції неодноразово пропонували позивачці відмовитися від заяви щодо вчинення домашнього насильства, за відсутності на їх переконання факту домашнього насильства, та попереджали про наслідки за дачу завідомо неправдивих показань, що на думку суду стало однією із підстав для відмови позивачки від написаної заяви щодо вчинення відносно неї домашнього насильства.

За таких, встановлених у справі обставин суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про відсутність в діях позивачки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, через відсутність суб`єктивної сторони правопорушення, адже відповідачем не доведено наявності в діях позивачки прямого умислу.

В матеріалах справи також наявна заява ОСОБА_2 від 17.12.2023 на ім`я начальника Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_3 за вчинення психологічного та економічного насильства, що на думку суду свідчить, про дійсне усвідомлення останньої стосовно того, що до неї з боку її чоловіка вчиняється домашнє насильство.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, дав їм правильну юридичну оцінку, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Стосовно вимог представника позивачки про стягнення на користь позивачки з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України понесених витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи у розмірі 3000,00 грн. суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною шостою статті 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених вище правових норм дає підстави для висновку, що визначення в договорі про надання правової допомоги гонорару адвоката у фіксованому розмірі відповідає положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», разом з тим, для вирішення питання про відшкодування в порядку Кодексу адміністративного судочинства України понесених стороною витрат на правничу допомогу адвоката за рахунок іншої сторони - суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, законодавець вимагає доведення обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000 грн. представником позивачки до відзиву на апеляційну скаргу додано договір про надання правничої допомоги від 15.12.2023, укладений між позивачкою та адвокатом Усатенко В.Ю.; додаткову угоду до договору про надання професійної правничої допомоги від 06.09.2024, згідно умов якої сторони за договором погодили вартість послуг, а саме: 3 000 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 3000,00грн.

Виходячи з наведеного правового регулювання, суд апеляційної інстанції вважає, що означені документи не є достатніми доказами, які б підтверджували фактичне надання адвокатом послуг на стадії апеляційного перегляду справи в межах укладеного з позивачкою договору. Сам по собі договір, а також додаткова угода до нього свідчать лише про певну домовленість між клієнтом та адвокатом та узгодження послуг, які належить надати відповідно до укладеного договору, а не їх фактичне надання. Не є таким доказом і факт оплати позивачкою вказаної суми без документу, що містив би інформацію, які саме послуги надані адвокатом на вказану вище суму, зокрема, ті, що пов`язані з розглядом цієї справи. За таких обставин відсутність належних доказів унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу та розподіл судових витрат, внаслідок чого суд апеляційної інстанції вважає, що витрати заявлені позивачкою до відшкодування безпідставно.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2024 року у справі №404/11070/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, оскарженню не підлягає (ст.272, ч.5 ст.328 КАС України).

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко