Справа № 466/12563/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 466/12563/23 пров. № А/857/12368/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради,

на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2023 року (суддя Ковальчук О.І., час ухвалення 10:15 год., місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту 12.12.2023),

в адміністративній справі №466/12563/23 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради,

про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просив визнати протиправною та скасування постанову №20/13 від 10.08.2023, винесену адміністративною комісією Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП. Судові витрати стягнути з відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12.12.2023 позовні вимоги задоволено повністю. Постанову адміністративної комісії при Шевченківській районній адміністрації Львівської міської ради №20/13 від 10 серпня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.152 КУпАП - закрито. Стягнуто з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що до адміністративної комісії при Шевченківській районній адміністрації надійшов протокол про адміністративне правопорушення, складений працівниками ЛКП «Варшавське-407» на посадову особу ОСББ «ГРОМАДА-47» - ОСОБА_1 , про те, що він, будучи відповідальною особою, не організував прибирання прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 . Постановою адміністративної комісії при Шевченківській районній адміністрації Львівської міської ради посадову особу ОСББ «ГРОМАДА-47» притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Вважає скаржник, що обставини, наведені позивачем у позові, спрямовані на уникнення відповідальності, вводять суд в оману та не відповідають фактичним обставинам справи, а позовні вимоги є безпідставні та необґрунтовані.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 12.12.2023 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

10 серпня 2023 року адміністративною комісією при Шевченківській районній адміністрації Львівської міської ради на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 03.07.2023, винесено постанову про притягнення позивача ОСОБА_1 як голови ОСББ «ГРОМАДА-47» до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн., у зв`язку з тим, що він допустив незадовільне утримання прибудинкової території не покошено траву на прибудинковій території біля будинку АДРЕСА_1 , що є порушенням п.20.1.27 Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011р. №376, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.152 КУпАП (а.с. 11, 13).

Не погодившись із постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, особа може бути притягнена до адміністративної відповідальності за наявності доказів вини цієї особи у вчиненні адміністративного правопорушення (проступку).

Згідно з п.1 ст.247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення в діях відповідної особи.

Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 152 КУпАП встановлена відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Тобто, відповідальність за вказаною статтею наступає в разі вчинення особою порушення існуючих державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Суть такого порушення, тобто вчинені особою фактичні дії (бездіяльність), зокрема їхня суть, час і місце вчинення, а також конкретні порушені правові норми (державні стандарти, норми і правила) повинні бути відображені (описані) в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Згідно вимог ст.218 КУпАП, адміністративні комісії виконавчих органів сільських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення і мають право накладати адміністративні стягнення, зокрема, передбачені статтею 152 КУпАП.

Судом враховується, що статтею 152 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Диспозиція статті 152 КУпАП є бланкетною, яка відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють державні стандарти, норми і правила у сфері благоустрою населених пунктів, правила благоустрою територій населених пунктів та є обов`язковими для виконання.

Так, ухвалою Львівської міської ради №376 від 2104.2011 затверджено Правила благоустрою Львівської міської територіальної громади, пунктом 20.1.27 яких передбачено обов`язок для громадян та юридичних осіб щодо належного утримання прибудинкових територій, територій підприємств і організацій.

Із змісту оскаржуваної постанови №20/13 від 10.08.2023 року видно, що ОСОБА_1 як голова ОСББ «ГРОМАДА-47» допустив незадовільне утримання прибудинкової території - не скошено траву на прибудинковій території біля будинку АДРЕСА_1 , що є порушенням п. 20.1.27 Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 р. №376.

Вказана постанова винесена за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 03.07.2023, який складений майстром ЛКП «Варшавське-407» ОСОБА_2 ..

Згідно наведеного протоколу, такий складений у відсутності ОСОБА_1 , позивачем не підписувався, з правами не ознайомлений. Окрім того, у протоколі не зазначено час вчинення правопорушення, що має значення для перевірки дотримання строків накладення стягнення, не розкрито суть правопорушення, не наведено докази, які підтверджуються факт його вчинення.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», благоустрій населених пунктів передбачає: - розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об`єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об`єктів; - організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об`єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення; - створення умов для реалізації прав та виконання обов`язків суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, що п.20.1.27 Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади не міститься посилання на те, що до поняття незадовільне утримання прибудинкових територій, територій підприємств і організацій віднесено порушення, яке виявили працівники ЛКП «не скошено траву», а тому таке трактування суті правопорушення є недопустимим.

Крім цього, згідно поданої позивачем копії Топографічно-геодизичних матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що площа земельної ділянки, яка мала б прибиратися становить 2255 м.кв., натомість позивач здійснює прибирання земельної ділянки площею 2911м.кв., тобто більшої ніж прибудинкова території будинку (а.с. 27).

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. А згідно з ч.2 даної статті, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Відповідно до положень ч.3 ст.90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд враховує, що склад адміністративного правопорушення характеризується сукупністю чотирьох елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з них свідчить про відсутність складу порушення в цілому, що згідно з п.1 ст. 247 КпАП є обставиною, що виключає провадження у справі: провадження не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, суб`єктивних висновках, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не надав суду достатніх та належних доказів підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, не надав документів, які стали підставою для прийняття рішення про притягнення позивача до відповідальності.

Отже, оцінивши докази, які є у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, тобто відповідач в порушення ч.3 ст.2 КАС України прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не обґрунтовано, без повного дослідження об`єктивної та суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП.

Колегія суддів зазначає, що на підставі наявного обсягу у справі доказів про те, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованою, розгляд справи був необ`єктивним, постанова прийнята за відсутності доказів вчинення позивачем пред`явленого у вину правопорушення.

Законним і ефективним способом захисту прав позивача у розглядуваних правовідносинах буде скасування спірної постанови адміністративної комісії при Шевченківській районній адміністрації Львівської міської ради №20/13 від 10 серпня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суд першої інстанції врахував наявні у справі докази та норми правового регулювання у спірних правовідносинах, вірно керувався чинними нормами законодавства та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення позивачем порушення Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення проведено розподіл понесених стороною позивача судових витрат, однак відповідач в апеляційній скарзі не обґрунтував заперечення такого розподілу, тому у відповідній частині рішення суду також слід залишити без змін.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2023 року в адміністративній справі №466/12563/23 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 04.10.2024 року