Справа № 420/28399/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

07 жовтня 2024 року м. Одеса
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 по справі № 420/28399/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести виплату ОСОБА_1 суми пенсії у розмірі 88474,95 (вісімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні дев`яносто п`ять копійок) гривень, що підлягали виплаті її чоловіку ОСОБА_2 на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 по справі № 420/1744/21 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року по справі № 420/5042/22, і залишилися недоодержаними ним у зв`язку з його смертю.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 02.04.2024, у зв`язку із чим 18.04.2024 Одеським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист.

07.05.2024 до суду від позивача надійшла заява в порядку статті 382 КАС України, в якій позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 по справі № 420/28399/23.

Ухвалою суду від 24.05.2024 встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області місячний строк для подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 по справі № 420/28399/23.

Ухвалою суду від 01.07.2024 відмовлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області в прийнятті звіту про виконання судового рішення від 13.12.2023 по справі № 420/28399/23; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати до суду у 90-ти денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали звіт про виконання рішення суду від 13.12.2023 по справі № 420/28399/23.

25.09.2024 до суду від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов звіт про виконання судового рішення.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно звіту ГУ ПФУ в Одеській області від 19.09.2024 № 1500-0405-8/143853, Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 по справі № 420/28399/23, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2024, ОСОБА_1 09.06.2023 проведено нарахування пенсії у розмірі 88474,95 (вісімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні дев`яносто п`ять копійок) гривень, що підлягали виплаті її чоловіку ОСОБА_2 на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 по справі № 420/1744/21 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року по справі № 420/5042/22, і залишилися недоодержаними ним у зв`язку з його смертю.

Сума недоотриманої пенсії за періоди з 01.09.2019 по 30.04.2021 склала 20821,50 грн, з 01.04.2019 по 31.05.2021 склала 58333,20 грн., з 01.03.2022 по 31.07.2022 склала 9320,25 грн. та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації.

Станом на 19.09.2024 за рахунок виділеного Пенсійним фондом України фінансування Головним управлінням здійснено погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду з датою набрання рішеннями законної сили по 20.09.2020 включно.

На лист Головного управління від 30.05.2024 № 1500-0503- 5/82432, яким здійснено запит до Пенсійного фонду України щодо сформування бюджетного запиту для виділення коштів та формування додаткової відомості на червень 2024 з Державного бюджету України з метою виплати за постановою суду по справі № 420/28399/23, Пенсійний фонд України листом від 05.06.2024 № 2800-040203-9/34399 повідомив, що Бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік на сьогодні не затверджено. Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2024 рік після його затвердження. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили, згідно з абзацом 2 пункту 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21- 2.

Листом Головного управління від 14.08.2024 № 1500-0403-5/126014 здійснено запит до Пенсійного фонду України щодо сформування бюджетного запиту для виділення коштів та формування додаткової відомості на серпень 2024 з Державного бюджету України з метою виплати за постановою суду по справі № 420/28399/23.

Пенсійні виплати здійснюються Головним управлінням виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат Головне управління не має.

Проведення такої виплати не може бути здійснено за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що надійшли від сплати єдиного внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

З огляду на те, що Головним управлінням включено нараховані суми пенсії до реєстру судових рішень та поставлено у відповідну чергу на безпосередню виплату пенсії (станом на 19.09.2024 за № 674337), необхідно дійти висновку, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

ГУ ПФУ в Одеській області зазначає, що покладені судом зобов`язання були пенсійним управлінням виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на управління. Виплата нарахованої недоотриманої пенсії в загальній сумі 88474,95 грн буде здійснена після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України.

Отже, відповідачем не виконано в повному обсязі рішення суду (кошти не виплачені) і це не спростовується учасниками справи. Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність відповідного фінансування Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з боку розпорядника бюджетних коштів вищого рівня не свідчить про виконання рішення суду в повному обсязі.

В той же час, часткове невиконання рішення суду відповідачем з незалежних від нього причин (через відсутність відповідного фінансування із державного бюджету) є поважною причиною.

Відповідно до статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами положень статей 129 та 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, що забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України Про виконавче провадження.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Судом можуть бути вжиті заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду.

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин 1 та 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов`язань у межах відповідної справи.

При цьому, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

У даному випадку, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Відповідно до частини першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 72 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

За приписами частини другої статті 73 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не наділене повноваженнями самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати виплату коштів.

Невиконання в повному обсязі рішення суду, яке набрало законної сили щодо пенсійних виплат, позбавляє пенсіонера права отримати заборгованість з перерахованої (нарахованої) пенсії на виконання рішення суду, що в свою чергу, позбавляє їх гарантованого Конституцією України (стаття 46) права на соціальний захист в повному обсязі.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено п. 1 ст. 1 Першого протоколу.

Таким чином, оскільки за матеріалами справи встановлено відсутність відомостей щодо виконання рішення суду у цій справі в повному обсязі, суд вважає за необхідне встановити судовий контроль за виконанням рішення.

В даному випадку ГУ ПФУ в Одеській області належить реалізувати власний запит від 14.08.2024 № 1500-0403-5/126014 до Пенсійного фонду України щодо сформування бюджетного запиту для виділення коштів та формування додаткової відомості на серпень 2024 з Державного бюджету України з метою виплати за постановою суду по справі № 420/28399/23 задля повного виконання судового рішення, яке полягає також і у реальній виплаті заборгованої суми, а не тільки її документуванні в якості заборгованості.

Водночас, до суду не надано відповіді ПФУ на запит ГУ ПФУ в Одеській області від 14.08.2024 № 1500-0403-5/126014 до Пенсійного фонду України щодо сформування бюджетного запиту для виділення коштів та формування додаткової відомості на серпень 2024 з Державного бюджету України з метою виплати за постановою суду по справі № 420/28399/23 задля повного виконання судового рішення.

Враховуючи, що виконання судового рішення в частині виплати заборгованості за пенсією залежить від фінансування витрат на вказані цілі з Державного бюджету України, тому суд вважає за необхідне надати відповідачу можливість виконати судове рішення належним чином, здійснивши виплату нарахованої суми заборгованості з перерахованої пенсії, у зв`язку з чим встановити новий строк для надання звіту про виконання судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 241, 248, 256, 382 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області в прийнятті звіту про виконання судового рішення від 13.12.2023 по справі № 420/28399/23.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати до суду у 90-ти денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали звіт про виконання рішення суду від 13.12.2023 по справі № 420/28399/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк