Справа № 380/18133/24
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2024 рокусправа №380/18133/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 08.03.2023 по 25.07.2024 включно;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 08.03.2023 по 07.09.2023 включно у сумі 173 184,48 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що його виключено із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення з 07.03.2023 року. Проте, відповідачем не проведено своєчасно розрахунок при звільненні. Вказує, що оскільки відповідачем на день виключення зі списків особового складу не проведено повного розрахунку при звільненні з військової служби, позивач набув право на виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Кухар Н.А.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою про відкриття провадження запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву, а також роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву (вх. №67277 від 09.09.2024 року) в якому просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку.

Абзацом 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», визначено: передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо.

Також, листом від 24.07.2013 №774/13/84-13 Міністерство соціальної політики України роз`яснило, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, КЗпП України не поширюється.

З огляду на зазначене норми КЗпП України, на які посилається позивач не можуть бути застосовані при вирішенні спору, що виник між сторонами, оскільки позивач проходив військову службу у Державній прикордонній службі України, правовідносини, що виникли між особами, які беруть участь у справі, є адміністративно - правовими та пов`язані з проходженням та звільненням з публічної служби, регулюються законодавством у сфері проходження військової служби.

Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення.

Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.

Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду.

Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки.

Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, здійснений НОМЕР_4 прикордонним загоном (військова частина НОМЕР_1 ) розрахунок і виплата сум належних позивачу при звільненні, не оскаржувалися

Донарахування і виплати кошти, не нараховувалися та не належали до виплати позивачу на день його звільнення. Лише після звернення позивача із запитами та до суду, виникло питання щодо виплат при звільненні.

Таким чином на день звільнення, був відсутній спір щодо виплат при звільненні.

Отже, оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

ОСОБА_1 у період із 25.02.2022 по 07.03.2023 проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливій період у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), з якої звільнений наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.03.2023 № 72-ос за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини: а саме коли один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) до 18 років) пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.03.2023 № 231-ОС виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022 № 52 -ОС підполковника запасу ОСОБА_1 , який прибув з оперативного військового резерву 1 черги з ІНФОРМАЦІЯ_4 з 25.02.2022 зараховано до списків особового складу загону, на всі види забезпечення та призначено на посаду начальника відділення боротьби з контрабандою відділу боротьби з транскордонною злочинністю головного оперативно-розшукового відділу.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.03.2022 № 62-ОС підполковника ОСОБА_1 зараховано в розпорядження начальника загону, звільнивши із посади начальника відділення боротьби з контрабандою відділу боротьби з транскордонною злочинністю головного оперативно-розшукового відділу відповідно до підпункту 2 пункту 127 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.05.2022 № 230-ОС підполковника ОСОБА_1 призначено на посаду старшого офіцера відділення проходження служби особовим складом відділу кадрів як такого, що перебуває у розпорядженні начальника загону та визначено таким, що приступив до виконання службових обов`язків за посадою із 24.05.2022.

Як слідує з наказів від 03.03.2022 № 62-ОС про зарахування в розпорядження та від 24.05.2022 № 230-ОС про призначення та вступ на посаду ОСОБА_1 перебував у розпорядженні понад два місяці. Двомісячний термін перебування ОСОБА_1 у розпорядженні сплив 03.05.2022.

З інформації відображеної у архівних відомостях особистої картки грошово забезпеченням ОСОБА_1 за 2022 рік слідує у травні 2022 року останньому нараховано грошове забезпечення, включаючи:

посадовий оклад - 345,81 грн.;

оклад за військовим званням - 90,97 грн.; надбавка за вислугу років - 218,39 грн.; надбавка за особливості проходження військової служби - 262,06 грн.;

премія - 674,32 грн.;

індексація - 58,9 грн.;

Разом грошове забезпечення за травень 2022 року нараховано в сумі 1591,55 грн. (без урахування індексації у сумі 58,9 грн.).

Місячний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 на час зарахування в розпорядження 03.03.2022 становив 21 399 грн., що включало згідно інформації, відображеній в особистій картці грошового забезпечення, такі основні та додаткові види грошового забезпечення як:

посадовий оклад - 5360 грн.;

оклад за військовим званням - 1410 грн.;

надбавка за вислугу років - 3385 грн. (50 % від посадового окладу та окладу за військовим званням);

надбавка за особливості проходження військової служби - 4062 грн. (40% від посадового окладу + окладу за військовим званням + надбавка за вислугу років);

премія - 7182,4 грн. (134 % від посадового окладу).

Таким чином, із архівних відомостей особистої картки грошового забезпеченням ОСОБА_1 за 2022 року слідує, що у травні виплачено грошове забезпечення у сумі 1591,55 гри., тобто не за повний місяць.

Крім цього, у наказі від 25.02.2022 № 52 -ОС про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу загону, на всі види забезпечення та призначення і вступ на посаду із 25.02.2022 визначено виплачувати останньому надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 60 відсотків від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Однак, згідно з інформацією, відображеною у особистій картці грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2022 рік, надбавка за особливості проходження військової служби у період із лютого по травень 2022 року виплачувалась у розмірі 40 відсотків від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Також, із закінченням двомісячного строку перебування у розпорядженні із 03.05.2022 припинено виплату ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» із розрахунку 30 000 грн. на місяць за травень 2022 року, що відображено в особистій картці грошового забезпеченням та підтверджується копією наказу із додатком від 09.06.2022 № 285-ОС «Про виплату додаткові винагороди», відповідно до якого виплату проведено за 1,2 та 24-31 червня 2022 року.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди за час перебування у розпорядженні із 03.05.2022 по 24.05.2022 та надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 60 % від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період із 25.02.2022 по 24.05.2022 позивач звернувся із позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року у справі №380/7198/23 визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частіша НОМЕР_1 ), щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди за час перебування у розпорядженні із 03.05.2022 по 24.05.2022; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частіша НОМЕР_1 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування в розпорядженні із 03.05.2022 по 24.05.2022, з урахуванням виплачених сум; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), щодо виплати з 25.02.2022 по 03.05.2022 ОСОБА_1 надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 40 % від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частіша НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період із 25.02.2022 по 24.05.2022 надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 60 % від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, із врахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2024 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) Державної прикордонної служби України залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року в адміністративній справі №380/7198/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії залишено без змін.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року у справі №380/7198/23 відповідач нарахував та виплатив позивачу грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування в розпорядженні із 03.05.2022 по 24.05.2022 та надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 60 % від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період із 25.02.2022 по 24.05.2022.

Позивач вважаючи, що відповідач зобов`язаний виплатити йому середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.03.2023 по 07.09.2023 включно у сумі 173 184,48 грн. звернувся з даним позовом до суду.

При вирішення спору суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закон № 2011-XII).

Статтею 116 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 Кодексу законів про працю України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 Кодексу законів про працю України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 Кодексу законів про працю України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Відтак Велика Палата підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

Також зазначено про те, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Крім того, оскільки відповідач не провів з позивачем при звільнення з військової служби остаточний розрахунок, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 та від 13.05.2020 у справі №810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).

Разом з тим, 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX.

Вказаним Законом, зокрема, внесені зміни до Кодексу законів про працю України, частину першу та другу статті 117 викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Таким чином, період з 08.03.2023 по 07.09.2023 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

У постановах Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22 суд касаційної інстанції вказав, що до періоду після 19 липня 2022 року практику Верховного Суду щодо пропорційності виплат застосовувати недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням приписів статті 117 КЗпПУ та правових позицій Верховного Суду в подібних правовідносинах, суд зазначає, що відшкодування, передбачене цією статтею, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин.

Суд зазначає, що остаточний розрахунок з позивачем мав бути проведений 07.03.2023 року в день звільнення.

Натомість належні до виплати суми в загальному розмірі 37833,53 грн. були виплачені лише 26.07.2024 року.

Судом встановлено, що днем звільнення позивача є 07.03.2023, а тому першим днем затримки є 08.03.2023.

Щодо кінцевого строку проведення розрахунку, суд встановив, що такий проведено 26.07.2024, а тому останнім днем є 25.07.2024 року.

Таким чином суд приходить висновку, що період затримки розрахунку при звільненні з 08.03.2023 по 25.07.2024 - 506 днів.

Суд зазначає, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 Порядку № 100).

Так, з Архівної відомості за період з січня 2023 року по березень 2023 року №2144-236 ОСОБА_1 судом встановлено, що розмір місячного грошового забезпечення позивача становив у січні 2023 року 22354,00 грн., у лютому 2023 року 33178,00 грн.

Кількість календарних днів служби позивача у січні - лютому 2023 становила 59 днів.

Відтак, для обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно застосовувати показник 941,22 грн./день (22954,00 грн. + 33178,00 грн./59 календарних днів).

За період з 08.03.2023 по 25.07.2024, з урахуванням законодавчого обмеження компенсації 6-місячним строком (з 08.03.2023 по 07.09.2023 184 дні), та правових висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах, належна сума за час затримки розрахунку позивачу становить 173184,48 грн. (941,22 грн. *184 дні)

Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який належить до виплати позивачеві,складає 173184,48 грн.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 08.03.2023 по 07.09.2023 включно у сумі 173184,48 грн.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити повністю.

Щодо питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

За наслідками розгляду даної справи розподіл судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 90, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії задоволити повністю.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (в частині невиплати грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування в розпорядженні із 03.05.2022 по 24.05.2022 та надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 60 % від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період із 25.02.2022 по 24.05.2022) в розмірі 173184 (сто сімдесят три тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 48 коп.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Реквізити учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 ).

СуддяКухар Наталія Андріївна