Справа № 620/6067/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6067/24 Суддя (судді) першої інстанції: Наталія БАРГАМІНА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Кузьменка В.В.,

Шведа Є.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16.02.2024 №24 щодо відмови призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV із врахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 14.04.1982, періоду догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, періоду навчання з 01.09.1980 по 23.07.1981;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV із врахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 14.04.1982, періоду догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, періоду навчання з 01.09.1980 по 23.07.1981 починаючи з 21.02.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16.02.2024 №24 щодо відмови призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV із врахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 14.04.1982, періоду догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, періоду навчання з 01.09.1980 по 23.07.1981.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV із врахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 14.04.1982, періоду догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, періоду навчання з 01.09.1980 по 23.07.1981, починаючи з 21.02.2024.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що спірні періоди роботи позивача немає можливостіц зарахувати, оскільки зміна прізвища на титульній сторінці проведена з порушенням вимог п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та в інших документах існують неточності у написанні прізвища позивача.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 08.02.2024 звернулась з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 24 від 16.02.2024.

Підставою для відмови в призначенні пенсії слугувало те, що страховий стаж особи становить 24 роки 4 місяці, періоди роботи з 1998 року зараховано відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 14.04.1982, оскільки зміна прізвища на титульній сторінці проведена з порушенням вимог п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, а саме: не зазначено дату та номер документа, на підставі якого внесено зміни; в свідоцтві про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 16.08.1994 зазначено прізвище « ОСОБА_1 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_1 »;

- період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, оскільки у свідоцтві про народження прізвище матері « ОСОБА_1 » не відповідає паспортним даним заявниці « ОСОБА_1 »;

- період навчання з 01.09.1980 по 23.07.1981 відповідно до довідки від 18.11.2023 № 307, оскільки зазначене в довідці прізвище « ОСОБА_1 » не відповідає паспортним даним заявниці « ОСОБА_1 ».

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

За приписами частини першої статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 10 вказаного Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

У силу вимог ст. 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктів 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 08.02.2024 звернулась з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 24 від 16.02.2024.

Разом з тим, під час розгляду заяви пенсійним фондом до страхового стажу позивача були зараховані періоди роботи з 1998 року, водночас не зараховано:

- періоди роботи позивача згідно з трудовою книжкою від 14.04.1982, оскільки зміна прізвища на титульній сторінці проведена з порушенням вимог п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, а саме: не зазначено дату та номер документа, на підставі якого внесено зміни; в свідоцтві про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 16.08.1994 зазначено прізвище « ОСОБА_1 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_1 »;

- період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, оскільки у свідоцтві про народження прізвище матері « ОСОБА_1 » не відповідає паспортним даним заявниці « ОСОБА_1 »;

- період навчання з 01.09.1980 по 23.07.1981 відповідно до довідки від 18.11.2023 №307, оскільки зазначене в довідці прізвище « ОСОБА_1 » не відповідає паспортним даним заявниці « ОСОБА_1 ».

Так, Порядок ведення трудових книжок встановлений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до абз. 8 п. 2.14 Інструкції № 58 переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, які прийняття на роботу.

Разом із тим, згідно з п. 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

У свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 та від 09.08.2019 у справі №654/890/17.

Також, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

До того ж, слід відмітити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Таким чином, не зарахування періодів трудової діяльності позивача згідно трудової книжки від 14.04.1982 у зв`язку з не зазначенням дати та номеру документа, на підставі якого внесено зміни, не може слугувати підставою для не зарахування періодів роботи до страхового стажу позивача.

Крім того, суд наголошує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки та інших документів, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

У свою чергу, відповідно до статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно зі статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Таким чином, з аналізу вищевикладених норм вбачається, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, відтак перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у довідці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

При цьому, згідно наданого листа Соледарської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області від 10.02.2024 № 568/01-12 щодо надання архівної довідки про підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 в Никифорівському колективному господарстві з 1987 по 1988 роки було повідомлено, що адміністративна будівля Соледарської міської ради, що знаходиться по вулиці Парковій, 3-А міста Соледар Бахмутського району Донецької області була повністю знищена (згоріла) в результаті влучання артилерійського снаряду. Архівні документи комунальної установи «Трудовий архів Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області» знаходились в архівних сховищах вказаної будівлі та були повністю знищені пожежею. Враховуючи вищевикладене, надати довідку про трудовий стаж немає можливості.

Крім того, позивачем надано для призначення пенсії архівну довідку Слов`янського багатопрофільного регіонального центру професійної освіти імені П.Ф. Кривоноса № 307 від 18.11.2023 про навчання позивача з 01.09.1980 по 23.07.1981 в ПТУ-56, а також свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 26.07.2022, згідно якого 05.07.1983 у позивача народилась дитина.

Згідно з частиною другою статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Щодо розбіжності написання прізвища позивача в паспорті « ОСОБА_1 » та свідоцтві про розірвання шлюбу « ОСОБА_1 », свідоцтві про народження дитини позивача « ОСОБА_1 », трудовій книжці позивача « ОСОБА_1 », то суд зазначає, що весь комплект наданих документів вказує на повний збіг всіх інших відомостей про ім`я, по батькові, дати та місця народження, позивачки окрім букв «и», «і», « е », «є» у прізвищі позивача.

Згідно експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/351-n від 06.03.2024 вбачається, що прізвище ОСОБА_1 - українського походження. Його орфографія регулюється чинними стандартами написання українських прізвищ. Субнормативні українські записи ОСОБА_1 і ОСОБА_1 виникли внаслідок неврахування походження цього прізвища та неправомірного застосування етимологічного принципу при відтворенні української форми цього прізвища з його російського запису (рос. ОСОБА_1). Такі трансформації українських прізвищ як наслідок міжмовних перетворень є типовою девіацією в практиці документування в умовах українсько-російської міжмовної взаємодії. Відповідно до чинних стандартів нормативною українською формою запису зазначеного прізвища є ОСОБА_1 .

З урахуванням зазначеного, українські записи прізвища ОСОБА_1 (паспорт громадянина України, запис ОСОБА_1 ; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, запис ОСОБА_1 ), ОСОБА_1 (свідоцтво про народження, записи ОСОБА_8 , мати ОСОБА_1 ; архівна довідка № 307 від 18.11.2023 року з місця навчання, запис ОСОБА_1 ) і ОСОБА_1 (свідоцтво про розірвання шлюбу, запис ОСОБА_1 ) та російський запис ОСОБА_1 (паспорт громадянина України, запис російською мовою ОСОБА_1 ; трудова книжка, запис російською мовою ОСОБА_1 ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними.

Відтак, з наданих позивачем до заяви про призначення пенсії документів, можливо ідентифікувати особу, а помилки, допущені у документах, та необхідність виправити таку «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, добросовісно набуте особою, яка покладалася на законність дій такого органу. Ризик будь якої помилки державного та іншого органу має покладатися на саму державу та орган, і помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавлених осіб.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи позивача, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами.

У зв`язку з тим, що трудова книжка позивача є належним чином оформленою, містить всі необхідні записи, у сукупності з наявними іншими документами, вказане свідчить про наявність правових підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV із врахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 14.04.1982, періоду догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, періоду навчання з 01.09.1980 по 23.07.1981, починаючи з 21.02.2024.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.В. Кузьменко

Е.Ю. Швед