Справа № 320/11117/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року м. Київ № 320/11117/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач/ГУ ПФУ у Київській області), в якому просить суд:

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, оформлені листом від 19 липня 2023 року, щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періодів: строкової військової служби в радянській армії з 09 травня 1984 по 06 червня 1986 року; половини строку навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01 вересня 1986 року по 30 червня 1991 року роботи на посадах виконуючого обов`язки помічника прокурора, помічника та старшого помічника прокурора у прокуратурі м. Ірпеня Київської області із 28 червня 1991 року по 27 лютого 1995 року.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити призначення, перерахунок та виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням загального спеціального стажу судді, який становить 28 років 7 місяців 6 днів, у розмірі 66 % суддівської винагороди, починаючи з 06 липня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Вищої ради правосуддя від 09 травня 2023 року № 469/0/15-23 позивача звільнено з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку. Зазначений у рішенні Вищої ради правосуддя загальний спеціальний стаж судді, який дає право позивачу на відставку і отримання ним щомісячного довічного грошового утримання, становить 28 років 7 місяців і 24 дні.

Рішенням (протоколом) територіального органу Пенсійного фонду України № 07 від 13 червня 2023 року позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці, починаючи із 11.05.2023, з розрахунку спеціального стажу на посаді судді 20 років 5 місяців 7 днів у розмірі 50 % від заробітку. При призначенні позивачу довічного грошового утримання судді у відставці йому було враховано лише стаж роботи на посаді судді.

Всупереч рішенню Вищої ради правосуддя від 09 травня 2023 року № 469/0/15-23 до спеціального стажу судді позивачу не було зараховано: 1) строкову військову службу з 09 травня 1984 року по 06 червня 1986 року; 2) половину строку навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01 вересня 1986 року по 30 червня 1991 року; 3) роботу на посадах виконуючого обов`язки помічника, помічника та старшого помічника прокурора м. Ірпеня Київської області в період із 28 червня 1991 року по 27 лютого 1995 року. Отже, загальний спеціальний стаж судді, який дає право позивачу на відставку і отримання ним щомісячного довічного грошового утримання, становить 28 років 7 місяців і 24 дні.

За таких обставин згідно положень частини третьої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ позивач має право на визначення довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 % від заробітку, з яких - 50 % за 20 повних років роботи на посаді судді та 16 % за 8 повних років понад (8 років х 2 %). Просить суд задовольнити позов.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року відкрито провадження у справі №320/11117/24, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребуваних документів.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «Ухвала про відкриття провадження» від 18 березня 2024 року у справі №320/11117/24 доставлено до електронного кабінету Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області 18 березня 2024 року.

Відповідач правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, хоча про відкриття провадження у справі був повідомлений у відповідності до положень КАС України. У зв`язку із зазначеним, суд, керуючись положеннями частини шостої статті 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України.

Указом Президента України від 11 листопада 2002 року №1001/2002 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Ірпінського міського суду Київської області строком на 5 років, а постановою Верховної Ради України від 18 вересня 2008 року № 525-VІ обрано на посаду судді цього ж суду безстроково.

Присягу судді позивачем прийнято 02 грудня 2002 року.

Постановою Верховної Ради України від 02 грудня 2010 року № 2758-VІ позивача обрано на посаду судді апеляційного суду Київської області.

Позивач як суддя апеляційного суду пройшов кваліфікаційне оцінювання та рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 05 травня 2016 року №188/ко-16 визнаний таким, що підтвердив можливість здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 позивача переведено на роботу на посаду судді Київського апеляційного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 09 травня 2023 року № 469/0/15-23 позивача звільнено з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку. Зазначений у рішенні Вищої ради правосуддя загальний спеціальний стаж судді, який дає право позивачу на відставку і отримання ним щомісячного довічного грошового утримання, становить 28 років 7 місяців і 24 дні.

Рішенням (протоколом) територіального органу Пенсійного фонду України № 07 від 13 червня 2023 року позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці, починаючи із 11 травня 2023 року, з розрахунку спеціального стажу на посаді судді 20 років 5 місяців 7 днів у розмірі 50 % від заробітку. При призначенні позивачу довічного грошового утримання судді у відставці йому було враховано лише стаж роботи на посаді судді. До спеціального стажу судді позивачу не було зараховано: 1) строкову військову службу з 09 травня 1984 року по 06 червня 1986 року; 2) половину строку навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01 вересня 1986 року по 30 червня 1991 року; 3) роботу на посадах виконуючого обов`язки помічника, помічника та старшого помічника прокурора м. Ірпеня Київської області в період із 28 червня 1991 року по 27 лютого 1995 року. Отже, загальний спеціальний стаж судді, який дає право позивачу на відставку і отримання ним щомісячного довічного грошового утримання, становить 28 років 7 місяців і 24 дні.

06 липня 2023 року позивач подав відповідачу ГУ ПФУ у Київській області заяву, в якій просив здійснити нарахування (перерахунок) йому щомісячного грошового утримання судді у відставці із врахуванням періодів строкової військової служби з 09 травня 1984 року по 06 червня 1986 року, половини строку навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01 вересня 1986 року по 30 червня 1991 року, роботи на посадах виконуючого обов`язки помічника, помічника та старшого помічника прокурора м. Ірпеня Київської області в період із 28 червня 1991 року по 27 лютого 1995 року та виплачувати щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 66% від його суддівської винагороди.

Листом від 19 липня 2023 року відповідач - ГУ ПФУ у Київській області відмовив позивачу у задоволенні заяви, пославшись на те, що щомісячне грошове утримання позивача як судді у відставці розраховане згідно чинного законодавства.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні щомісячного грошового утримання судді у відставці із врахуванням періодів строкової військової служби з 09 травня 1984 року по 06 червня 1986 року, половини строку навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01 вересня 1986 року по 30 червня 1991 року, роботи на посадах виконуючого обов`язки помічника, помічника та старшого помічника прокурора м. Ірпеня Київської області в період із 28 червня 1991 року по 27 лютого 1995 року протиправними позивач звернувся до суду із цим позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 4 частини 6, пунктом 1 частини 7 статті 126 Конституції України встановлено, що подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням є підставою для звільнення судді, а у разі досягнення суддею шістдесяти п`яти років повноваження судді припиняються.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів». Окремі його норми вказують на таке:

Стаття 53. Судді гарантується перебування на посаді судді до досягнення ним шістдесяти п`яти років, крім випадків звільнення судді з посади або припинення його повноважень відповідно до Конституції України та цього Закону.

Стаття 112.

1. Суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.

2. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України "Про Вищу раду правосуддя".

Стаття 116.

1. Суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

2. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

3. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

4. Суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення.

5. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Стаття 120.

1. Повноваження судді припиняються з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років.

2. Про наявність підстави для припинення повноважень судді голова суду, в якому суддя обіймав посаду, не пізніш як за місяць до дня, зазначеного в частині першій цієї статті, повідомляє Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України. До повідомлення додаються документи на підтвердження факту досягнення суддею шістдесяти п`яти років.

3. Суддя не може здійснювати правосуддя з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років.

Стаття 137.

1. До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

2. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Стаття 142.

1. Судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

2. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

3. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

4. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

5. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 затверджено Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №200/14891 (надалі - Порядок №3-1).

На час виникнення спірних правовідносин Порядок №3-1 містив такі норми:

I. Звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання

1. Судді у відставці, в тому числі судді Конституційного Суду України у відставці, судді Конституційного Суду України, повноваження якого припинено з підстав, встановлених пунктами 1, 2 частини першої статті 149-1 Конституції України, або якого звільнено з підстав, встановлених пунктами 1, 4 частини другої статті 149-1 Конституції України, за наявності стажу роботи, що дає право на відставку (далі - суддя Конституційного Суду України), призначається щомісячне довічне грошове утримання.

2. Заява про призначення/перерахунок щомісячного довічного грошового утримання (додаток 1) подається до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання) суддею особисто або через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи.

3. Щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку або звільнення/припинення повноважень судді Конституційного Суду України (далі - звільнення судді з посади), якщо звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.

У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня звернення за його призначенням.

4. Днем звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання та документів, перелік яких наведено в розділі II цього Порядку.

II. Документи, необхідні для призначення щомісячного довічного грошового утримання

2. До заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання додаються:

- копія рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади;

- документи про страховий стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637;

- довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2) (далі - довідка про суддівську винагороду), видана судом, з якого суддя вийшов у відставку, з урахуванням суддівської винагороди (винагороди судді) судді, який працює на відповідній посаді;

- розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання (додаток 4).

III. Приймання, оформлення і розгляд документів органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання

1. Заява про призначення щомісячного довічного грошового утримання реєструється в електронному журналі звернень органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання.

Приймання, розгляд та опрацювання заяви та документів, необхідних для призначення (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання, органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання, здійснюється відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

2. При поданні заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання в паперовій формі документи надаються в оригіналах.

3. Не пізніше 10 днів з дня надходження заяви з необхідними для призначення щомісячного довічного грошового утримання документами або надання додаткових документів орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання або відмову в його призначенні з урахуванням пункту 5 розділу І цього Порядку.

4. Орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, не пізніше 10 днів з дня винесення рішення інформує особу про призначення щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням його розміру або про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Главою 15 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24.01.2017 року № 52/0/15-17, унормований такий порядок звільнення судді з посади:

15.1. Питання про звільнення судді з підстав: неспроможність виконувати повноваження за станом здоров`я (пункт 1 частини шостої статті 126 Конституції України); подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України) - розглядається Радою на засіданні у пленарному складі.

15.2. Заява про відставку або про звільнення за власним бажанням подається суддею до Ради.

15.3. При вирішенні питання про звільнення судді з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку стаж роботи на посаді судді обраховується з дати призначення (обрання) судді на посаду по дату ухвалення Радою відповідного рішення або по дату припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років.

15.7. Якщо на момент розгляду питання про звільнення судді Радою суддя звільнений з посади або його повноваження припинені, член Ради - доповідач своєю ухвалою залишає заяву (висновок, подання) без розгляду.

15.7-1. Положення пункту 15.7 цього Регламенту не застосовується до заяв про звільнення з посади судді у відставку суддів, повноваження яких припинені у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років, якщо такі заяви подані до Ради в період відсутності повноважного складу Ради - з 24 лютого 2022 року по 12 січня 2023 року.

15.12. За результатами розгляду питання про звільнення судді з посади за загальними обставинами ухвалюється рішення Ради, яке викладається у письмовій формі, підписується головуючим на засіданні одноособово.

26 квітня 2023 року до Вищої ради правосуддя надійшла заява ОСОБА_1 від 26 квітня 2023 року про звільнення його з посади судді Київського апеляційного суду у відставку.

Позивач звільнений у відставку рішенням Вищої ради правосуддя № 469/0/15-23 від 09 травня 2023 року. У цьому рішенні Вища рада правосуддя вказала, що за результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення наявності у судді ОСОБА_1 відповідного стажу для звільнення у відставку, а саме: актів про призначення, обрання на посаду судді, копій трудової книжки, диплома, довідки про роботу на посаді судді, встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає йому право на відставку, підлягають зарахуванню: строк роботи на посаді судді 20 років 5 місяців 28 днів, робота на посадах виконуючого обов`язки помічника прокурора міста Ірпеня, помічника прокурора міста Ірпеня та старшого помічника прокурора міста Ірпеня 3 роки 7 місяців 29 днів, період проходження строкової військової служби 2 роки 27 днів, та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 2 роки 5 місяців.

Отже, станом на дату ухвалення рішення загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає йому право на відставку, становить 28 років 7 місяців 24 дні.

У цьому рішенні також встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню:

період проходження строкової військової служби з 9 травня 1984 року до 6 червня 1986 року (2 роки 27 днів) 2 роки;

половина строку навчання з 1 вересня 1986 року до 30 червня 1991 року у Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка за денною формою 2 роки 5 місяців;

робота на посадах виконуючого обов`язки помічника прокурора міста Ірпеня, помічника прокурора міста Ірпеня та старшого помічника прокурора міста Ірпеня 3 роки 8 місяців;

- час роботи на посаді судді з дати призначення Указом Президента України на посаду 02 грудня 2002 року по 09 травня 2023 року 20 років 5 місяців 28 днів,

усього 28 роки 7 місяців 24 дні.

Після прийняття Вищою радою правосуддя рішення № 469/0/15-23 від 09 травня 2023 року позивач 02 червня 2023 року подав до ГУ ПФУ у Київській області документи, необхідні для призначення йому щомісячного довічного грошового утримання, зокрема, документи про стаж (копію трудової книжки та військового квитка) та розрахунок стажу роботи судді, складений Київським апеляційним судом на день припинення повноважень судді у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Відповідно до цього розрахунку стаж судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 28 років 7 місяців 6 днів та включає:

проходження строкової військової служби з 09 травня 1984 року по 06 травня 1986 року (2 роки 28днів),

навчання з 1 вересня 1986 року до 30 червня 1991 року у Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка за денною формою (половина якого становить 2 роки 5 місяців),

- робота на посадах виконуючого обов`язки помічника прокурора міста Ірпеня, помічника прокурора міста Ірпеня та старшого помічника прокурора міста Ірпеня 3 роки 8 місяців,

- робота суддею Ірпінського міського суду Київської області з 02 грудня 2002 року по 31 грудня 2010 року (8 років 1 місяць 21 день),

- робота суддею апеляційного суду Київської області з 04 січня 2011 року по 01 жовтня 2018 року (7 років 8 місяців 28 днів),

- робота суддею Київського апеляційного суду з 02 жовтня 2018 року по 09 травня 2023 років (4 роки 7 місяців 8 днів).

За результатами розгляду поданих позивачем 02 червня 2023 року документів про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Головне управління Пенсійного фонду у Київській області прийняло рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 10 травня 2023 року у розмірі 105 100грн.

06 липня 2023 року позивач подав відповідачу ГУ ПФУ у Київській області заяву, в якій просив здійснити нарахування (перерахунок) йому щомісячного грошового утримання судді у відставці із врахуванням періодів строкової військової служби з 09 травня 1984 року по 06 червня 1986 року, половини строку навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01 вересня 1986 року по 30 червня 1991 року, роботи на посадах виконуючого обов`язки помічника, помічника та старшого помічника прокурора м. Ірпеня Київської області в період із 28 червня 1991 року по 27 лютого 1995 року та виплачувати щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 66% від його суддівської винагороди.

Листом від 19 липня 2023 року відповідач - ГУ ПФУ у Київській області відмовив позивачу у задоволенні заяви, пославшись на те, що щомісячне грошове утримання позивача як судді у відставці розраховане згідно чинного законодавства.

Так, на час призначення позивача на посаду судді Ірпінського міського суду Київської області Указом Президента України від 11 листопада 2002 року та прийняття ним присяги діяв Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ, абзац 2 частини четвертої статті 43 якого визначав, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року у справі № 541/503/17 зазначено, що за змістом статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів України, зараховується час роботи саме на посадах прокурорів і слідчих. Роз`яснення поняття «прокурор» міститься у статті 56 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції, чинній на час роботи позивача в органах прокуратури), згідно якої під поняттям «прокурор» слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори АРК, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції. Отож, в аспекті спірних правовідносин поняття «прокурор» необхідно трактувати за аналогією, та застосовувати положення статті 43 Закону № 2862-ХІІ у цій частині, коли йдеться про вирішення питання про можливість зарахування періоду роботи в прокуратурі до стажу, що дає право на відставку судді.

Згідно трудової книжки позивача останній у період із 28 червня 1991 року до 28 травня 1992 року працював на посаді виконуючого обов`язки помічника прокурора м. Ірпеня Київської області, з 28 травня 1992 року до 29 вересня 1992 року - помічника прокурора м. Ірпеня Київської області, з 30 вересня 1992 року по 27 лютого 1995 року - на посаді старшого помічника прокурора м. Ірпеня Київської області.

Відтак, з урахуванням наведеного нормативного регулювання, до загального і спеціального стажу роботи позивача, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, належить враховувати, крім роботи на посаді судді, роботу на посадах виконуючого обов`язки помічника, помічника та старшого помічника прокурора м. Ірпеня Київської області в період із 28 червня 1991 року по 27 лютого 1995 року у зв`язку із наявністю у позивача стажу роботи на посаді судді більше 20 років (не менше 10 років як вказано в законі).

Отже, відмова органу ПФУ у зарахуванні до спеціального стажу роботи позивача, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, роботи на посадах виконуючого обов`язки помічника, помічника та старшого помічника прокурора м. Ірпеня Київської області, є незаконною.

Щодо необхідності зарахування позивачу до загального і спеціального стажу роботи, що дає право на відставку половини строку навчання за денною формою у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01 вересня 1986 року по 30 червня 1991 року та строку служби в армії з 09 травня 1984 року до 06 червня 1986 року.

Згідно трудової книжки та військового квитка позивача, останній у період із 09 травня 1984 року до 06 червня 1986 року проходив строкову військову службу в Збройних силах СРСР, а в період із 01 вересня 1986 року по 30 червня 1991 року, навчався на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка на денній формі.

На дату набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ, який діяв на час роботи позивача на посаді судді, була чинною постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», відповідно до абз.2 п. 3 і якої до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Тобто, до загального і спеціального стажу роботи позивача, що дає йому право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, належить враховувати половину строку навчання за денною формою у Київському державному університеті ім. Т.Г.Шевченка з 01 вересня 1986 року по 30 червня 1991 року (2 роки 5 місяців) та строк служби в армії з із 09 травня 1984 року до 06 червня 1986 року (2 роки 28 днів), у зв`язку із наявністю у позивача стажу роботи на посаді судді більше 20 років (не менше 10 років як вказано постанові КМУ).

Отже, відмова відповідача у зарахуванні до спеціального стажу роботи позивача, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою у Київському державному університеті ім. Т.Г.Шевченка та строку служби в армії, є незаконною.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі № 559/443/17 за позовом особи до Дубенського об`єднаного управління ПФУ Рівненської області, залишаючи без змін судові рішення про задоволення позову, Верховний Суд вказав, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VІ, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих. Це підтверджується також положеннями Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIІ, яким були внесені зміни в Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ, зокрема, п.34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)". Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним. Верховний Суд вважає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру, а доводами касаційної скарги зазначене не спростовується.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2023 року у справі № 580/1983/20, залишаючи без змін судове рішення апеляційної інстанції, Верховний Суд погодився із висновками судів першої і апеляційної інстанції в частині задоволення позову і вказав, що суди дійшли правильних висновків про необґрунтованість відмови ГУ ПФ України в Черкаській області у призначенні позивачу довічного грошового утримання виходячи зі стажу роботи, що дає право судді та відставку, оскільки періоди строкової служби в армії, половина строку навчання, адвокатська діяльність та робота на посаді слідчого повинні зараховуватися до стажу роботи судді, який дає право на відставку, виходячи з системного аналізу приписів статей58 та 126 Конституції України, а також Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Законом України «Про Вищий антикорупційний суд», а також ряду рішень Конституційного Суду України, п.11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 43 Закону України «Про статус суддів», статті 3 Закону України «Про правонаступництво України», і практики Верховного Суду.

Також у наведеній постанові від 26 вересня 2023 року у справі № 580/1983/20 Верховний Суд зазначив про правильність висновку апеляційного суду про те, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання ГУ ПФ України в Черкаській області здійснити останньому призначення, перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді, починаючи з 26 травня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум, оскільки всі спірні питання, що виникли в процесі розгляду заяви позивача від 26 травня 2020 року розв`язані в межах цього судового спору.

Викладені вище висновки щодо необхідності зарахування до загального і спеціального стажу при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці періоду роботи на посадах прокурорів і слідчих, а також половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби сформовані у цілому ряді постанов Верховного Суду та є усталеними.

Зокрема, позиція щодо необхідності зарахування половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах до спеціального стажу суддів викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 9901/2/19 та від 03 вересня 2020 року у справі №9901/521/19.

Крім того, викладена вище позиція щодо необхідності зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеного у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17 та від 24 березня 2020 року у справі № 559/512/17.

Отже, загальний спеціальний стаж судді, який дає право позивачу на відставку і отримання ним щомісячного довічного грошового утримання, становить 28 років 7 місяців 6 днів і включає:

1) строкову військову службу з 09 травня 1984 року по 06 червня 1986 року, тривалість - 2 роки 28 днів;

2) половину строку навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01 вересня 1986 року по 30 червня 1991 року - тривалість 2 роки 5 місяців;

3) роботу на посадах виконуючого обов`язки помічника, помічника та старшого помічника прокурора м. Ірпеня Київської області із 28 червня 1991 року по 27 лютого 1995 року - тривалість 3 роки 8 місяців;

4) роботу на посаді судді Ірпінського міського суду Київської області з 02 грудня 2002 року до 31 грудня 2010 року - тривалість 8 років 1 місяць 21 день;

5) роботу на посаді судді апеляційного суду Київської області з 04 січня 2011 року до 01 жовтня 2018 року - тривалість 7 років 8 місяців 28 днів;

6) роботу на посаді судді Київського апеляційного суду з 02 жовтня 2018 року до 09 травня 2023 року - тривалість 4 роки 7 місяців 8 днів.

Згідно частини третьої статті 142 Закону №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 % суддівської винагороди, а за кожен повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

За таких обставин згідно положень частини третьої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус судців» від 02 червня 2016 року № 1402-УІІІ та абзацу 4 пункту 034 Прикінцевих і перехідних положень цього Закону, Закону України «Про статус судців» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», позивач має право на визначення довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 % від отримуваного ним заробітку, з яких - 50 % за 20 повних років роботи на посаді судді та 16 % за 8 повних років понад (8 років х 2 %).

З огляду на викладене, відмова відповідача ГУ ПФУ у Київській області, оформлена листом від 19 липня 2023 року №1000-0202-8/109179, у задоволенні заяви позивача про нарахування (перерахунок) йому щомісячного грошового утримання судді у відставці із врахуванням строкової військової служби; половини строку навчання у Київському державному університеті м. Т.Г. Шевченка та роботи на посадах виконуючого обов`язки помічника прокурора, помічника та старшого помічника прокурора м. Ірпеня Київської області, є незаконною, протиправною та такою, що порушує права позивача на належний розмір грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до приписів частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2023 року у справі № 580/1983/20, залишаючи без змін судове рішення апеляційної інстанції, Верховний Суд погодився із висновками судів першої і апеляційної інстанції в частині способу захисту шляхом визнання неправомірними дій ГУ ПФУ в Черкаській області щодо не зарахування до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періодів: служби в Радянській Армії; половини строку стаціонарного навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського та строку проходження служби на посадах слідчого, начальника слідчого відділення Звенигородського РВ ВС УМВС в Черкаській області.

Також у наведеній постанові від 26 вересня 2023 року у справі № 580/1983/20 Верховний Суд зазначив про правильність висновку апеляційного суду про те, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання ГУ ПФ України в Черкаській області здійснити останньому призначення, перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді, починаючи з 26 травня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум, оскільки всі спірні питання, що виникли в процесі розгляду заяви позивача від 26 травня 2020 року розв`язані в межах цього судового спору.

Така позиція Верховного Суду обумовлена тим, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Відповідно до статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому враховується, що спосіб відновлення порушеного права мас бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідач безпідставно відмовив у задоволенні заяви позивача, поданої 06 липня 2023 року, щодо нарахування (перерахунку) довічного грошового утримання судді у відставці, належним способом захисту прав позивача та їх поновлення в даній справі є:

- визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Київській області щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періодів: служби в Радянській Армії; половини строку стаціонарного навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка та роботи на посадах виконуючого обов`язки помічника прокурора, помічника та старшого помічника прокурора м. Ірпеня Київської області;

- зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області зарахувати до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періодів: служби в Радянській Армії; половини строку стаціонарного навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка та роботи на посадах виконуючого обов`язки помічника прокурора, помічника та старшого помічника прокурора м. Ірпеня Київської області;

- зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області здійснити перерахунок та виплату позивачу довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 % його суддівської винагороди, починаючи з 06 липня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 147,20 грн, що підтверджується квитанцією від 11 грудня 2024 року.

Оскільки спір виник внаслідок протиправних дій ГУ ПФУ у Київській області, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 147,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періодів: служби в Радянській Армії; половини строку стаціонарного навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка та роботи на посадах виконуючого обов`язки помічника прокурора, помічника та старшого помічника прокурора м. Ірпеня Київської області.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періодів: служби в Радянській Армії; половини строку стаціонарного навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка та роботи на посадах виконуючого обов`язки помічника прокурора, помічника та старшого помічника прокурора м. Ірпеня Київської області.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 % його суддівської винагороди, починаючи з 06 липня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.