Справа № 320/12294/24
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року 320/12294/24

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Кочанової П.В., суддів: Діски А.Б., Жукової Є.О., за участю секретаря судового засідання Зубачевської М.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи Міністерство фінансів України, Голова комісії з реорганізації Державної фіскальної служби про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

за участю представників сторін:

позивач не з`явився,

від відповідача ОСОБА_2 ,

від третьої особи 1 ОСОБА_3 ,

від третьої особи 2 - не з`явився

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України протиправною, щодо незабезпечення ліквідації Державної фіскальної служби (), зокрема Офісу великих платників податків ДФС ();

- зобов`язати Кабінет Міністрів України забезпечити ліквідацію Державної фіскальної служби () та Офісу великих платників податків ДФС (), зокрема актом Кабінету Міністрів України про ліквідацію Державної фіскальної служби визначити орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції Офісу великих платників податків ДФС ().

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Кабінет Міністрів України в порушення вимог підпункту 2 пункту 10 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» не забезпечив ліквідацію Державної фіскальної служби України та її територіальних органів у передбачений термін.

Вказане, на думку позивача, порушило його конституційні гарантії, у тому числі як громадянина України та елемента джерела влади в Україні. Зокрема, зазначено, що зволікання щодо процесу ліквідації фіскального органу призводить до затягування виконання рішень судів, в яких позивач є стягувачем, а Офіс великих платників податків ДФС боржником.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 14 травня 2024 року о 12:00 годині.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши у відзиві, що після набрання чинності 25.03.2021 року Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», згідно з вимогами постанови № 1200 та абзацу третього пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15.05.2019 № 395 «Питання Державної податкової служби» здійснюються заходи, пов`язані з реорганізацією Державної фіскальної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1200 від 18.12.2018 року, в редакції постанови № 578 від 09.06.2023 року, утворена комісія з реорганізації Державної фіскальної служби та затверджено голову комісії заступника Голови Державної податкової служби ОСОБА_4 .

У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України розпорядження № 1493-р від 24.11.2021 року «Про початок діяльності Бюро економічної безпеки України», Державною фіскальною службою припинено виконання функції органу виконавчої влади. Тому, подальші заходи з приводу припинення Державної фіскальної служби як юридичної особи здійснюється комісією з реорганізації Державної фіскальної служби, з урахуванням чинного законодавства України. А реорганізацію Офісу покладено на комісію з реорганізації Офісу, яка, в свою чергу, утворюється головою комісії з реорганізації ДФС.

Таким чином, відповідач наголошує на відсутності бездіяльності з боку Кабінету Міністрів України з приводу незабезпечення ліквідації Державної фіскальної служби України та Офісу великих платників податків ДФС.

Окрім цього, відповідач наголошує на відсутності порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2024 року залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство фінансів України та Голову комісії з реорганізації Державної фіскальної служби. Відкладено підготовче засідання до 11 червня 2024 року о 13:00 годині.

Представник третьої особи Міністерства фінансів України подав до суду пояснення, в яких зазначив про відсутність порушень прав, свобод та інтересів позивача.

Зауважено, що чинним законодавством не передбачено та не встановлено обов`язку забезпечення Кабінетом Міністрів України заходів з реорганізації/припинення в даному випадку Офісу великих платників податків ДФС.

Враховуючи вказане, третя особа підтримала позицію відповідача та просила відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року відкладено підготовче судове засідання по справі № 320/12294/24 до 25 червня 2024 року о 14:00 годині.

Голова комісії з реорганізації Державної фіскальної служби подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову.

У підготовчому засіданні 25 червня 2024 року оголошено перерву до 8 липня 2024 року об 11:00 годині.

У підготовчому засіданні 8 липня 2024 року відкладено підготовче засідання до 6 вересня 2024 року о 12:00 годині.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті колегією суддів під головуванням судді Кочанової П.В. на 24 вересня 2024 року о 14:00 годині.

Судове засідання, призначене на 24 вересня 2024 року відкладено у зв`язку з перебуванням члена колегії у відпустці до 30 вересня 2024 року о 12:15 годині.

У судове засідання, призначене на 30 вересня 2024 року з`явилися представник відповідача та представник третьої особи -1, позивач та представник третьої особи -2 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши представників сторін, розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно з пунктом 348.1 статті 348 розділу ХVIII-2 Податкового кодексу України (розділ ХVIII-2 виключено на підставі Закону України від 21.12.2016 № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні») податкова міліція складалась із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діяли у складі відповідних контролюючих органів, останнім із яких є ДФС/територіальні органи ДФС.

Згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (із змінами і доповненнями, далі - Постанова №1200), абзацу другого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15 травня 2019 року №395 «Питання Державної податкової служби» (із змінами і доповненнями), здійснюються відповідні заходи, пов`язані з реорганізацією (ліквідацією) Державної фіскальної служби України (далі - ДФС), що передбачені Порядком здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074 (із змінами, далі Постанова №1074).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 постанови № 1200 ДПС та Держмитслужба є правонаступником майна, прав та обов`язків реорганізованої ДФС у відповідних сферах діяльності.

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про перебування від 17.05.2019 Державної фіскальної служби України () та від 05.08.2019 Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України () у стані припинення на підставі рішення засновника щодо припинення юридичної особи в результаті реорганізації.

У зв`язку з набуттям чинності 25 березня 2021 року Закону України від 28 січня 2021 року №1150-ІХ «Про Бюро економічної безпеки України» (із змінами, далі - Закон № 1150-IX) податкова міліція припинила здійснювати контроль за додержанням податкового законодавства, виконувати оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Згідно з підпунктом 2 пункту 10 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1150-ІХ, Кабінету Міністрів України необхідно не пізніше восьми місяців з дня набрання чинності цим Законом забезпечити ліквідацію ДФС.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2021 року №510 «Про утворення Бюро економічної безпеки України», Кабінет Міністрів України постановив утворити Бюро економічної безпеки України (далі - Бюро) як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2021 року №761 «Про внесення зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 року № 85», Кабінет Міністрів України постановив внести зміну в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 року №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів», виключено позицію, яка передбачала граничну чисельність працівників (державних службовців) апарату ДФС України та її територіальних органів у кількості 4974 одиниці.

Отже, з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 24.11.2022 № 1493-р «Про початок діяльності Бюро економічної безпеки України» Державною фіскальною службою України та її територіальними органами припинено виконання функцій органу виконавчої влади України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Кабінету Міністрів України у спірних правовідносинах регламентовано Конституцією України, Законом України від 27.02.2014 № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (із змінами та доповненнями) (далі також Закон № 794-VII), Законом України від 17.03.2011 Закон України № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» (далі також - Закон № 3166-VI) та Постановою №1074.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Уряд є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Відповідно до частини другої статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до статті 3 Закону № 794-VII, діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права та законності.

Згідно з положеннями статті 4 цього Закону Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Приписами статті 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 794-VII, Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 9-1 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України утворює, реорганізовує та ліквідовує відповідно до закону міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, діючи в межах коштів, передбачених на утримання органів виконавчої влади.

Згідно з абзацом 12 пункту 6 частини першої статті 20 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України утворює, реорганізовує і ліквідує міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідно до закону в межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання органів виконавчої влади, затверджує положення про зазначені органи.

Відповідно до статті 16 Закону № 3166-VI центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії, бюро. Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством.

Згідно з приписами статті 21 Закону № 3166-VI територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України.

Пропозиції щодо утворення, реорганізації та ліквідації територіальних органів центрального органу виконавчої влади на розгляд міністрові вносить керівник центрального органу виконавчої влади.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади можуть утворюватись, ліквідовуватись, реорганізовуватись керівником центрального органу виконавчої влади як структурні підрозділи апарату центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, та Кабінетом Міністрів України.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади створюються у випадках, коли їх створення передбачено положенням про центральний орган виконавчої влади, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини дев`ятої статті 5 Закону № 3166-VI «Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України».

Відповідно до пункту 1 Постанови № 1074 «Порядком визначено механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів».

Дія цього Порядку поширюється на центральні органи виконавчої влади із спеціальним статусом та їх територіальні органи, крім випадків, коли Конституцією та законами України визначені інші особливості порядку їх утворення, реорганізації або ліквідації.

Відповідно до пунктів 4, 5 Постанови № 1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади.

Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до частини першої статті 104, частин третьої, четвертої статті 105, частини першої статті 110 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Юридична особа ліквідується: 1) за рішенням її учасників, суб`єкта управління державної або комунальної власності або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами; 2) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, за позовом учасника юридичної особи або відповідного органу державної влади; 3) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи в інших випадках, встановлених законом, - за позовом відповідного органу державної влади.

Відповідно до пунктів 18, 19 Постанови № 1074 до комісії з припинення органу виконавчої влади або територіального органу (далі - комісія) з моменту затвердження її персонального складу переходять повноваження щодо управління справами у частині забезпечення здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією або ліквідацією відповідно органу виконавчої влади або територіального органу.

Право підписувати документи щодо припинення органу виконавчої влади або територіального органу надається голові комісії з моменту його затвердження до дня внесення запису про державну реєстрацію припинення органу виконавчої влади або територіального органу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Для здійснення своїх повноважень голова комісії видає накази, використовуючи бланки органу виконавчої влади або територіального органу, що припиняється.

Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1127 від 28.10.2021 «Деякі питання застосування окремих положень законодавства у процесі реорганізації Державної фіскальної служби», якою постановив установити, що у процесі реорганізації Державної фіскальної служби «Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 р. № 1074 (Офіційний вісник України, 2011 р., № 82, ст. 3005), застосовується з урахуванням таких особливостей: головою комісії з реорганізації Державної фіскальної служби може бути призначена посадова особа Міністерства фінансів, головою комісії з реорганізації раніше утвореного як юридична особа публічного права територіального органу Державної фіскальної служби (головного управління, митниці) може бути призначена посадова особа з числа працівників такого органу або у разі відсутності посадових осіб в такому органі - посадова особа юридичної особи - правонаступника, або у разі відсутності посадових осіб в такому органі та юридичній особі - правонаступнику - посадова особа Міністерства фінансів або Державної податкової служби, або Державної митної служби, або Бюро економічної безпеки.

Відповідно до п.п.2, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15.05.2019 № 395 «Питання Державної податкової служби» на виконання п.16 Постанови № 1074 утворено комісію з реорганізації ДФС та покладено обов`язок на Голову комісії з реорганізації Державної фіскальної служби щодо забезпечення здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією Державної фіскальної служби.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.2023 № 578 «Про внесення зміни до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 15.05.2019 № 395» затверджено головою комісії з реорганізації Державної фіскальної служби заступника Голови Державної податкової служби Тітарчука Михайла Івановича, увільнивши від виконання цих обов`язків ОСОБА_5 .

Згідно з п.20 Постанови № 1074 комісія: 2) складає перелік підприємств, установ та організацій, які належать до сфери управління органу виконавчої влади, що припиняється, звертається у разі відсутності правонаступника до Кабінету Міністрів України щодо необхідності визначення суб`єкта управління зазначеними підприємствами, установами та організаціями; 3) здійснює заходи, пов`язані з: виявленням кредиторів та задоволенням відповідно до законодавства їх вимог; одержанням дебіторської заборгованості; закриттям рахунків в органах Казначейства та переведенням залишків коштів правонаступникові або до державного бюджету в установленому законодавством порядку; 4) здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Пунктом 21 Постанови № 1074 встановлено, що голова комісії:

1) затверджує у семиденний строк після утворення комісії план заходів, пов`язаних з реорганізацією або ліквідацією органу виконавчої влади або територіального органу, та кошторис витрат, пов`язаних з роботою комісії;

2) утворює комісію з інвентаризації майна органу виконавчої влади або територіального органу;

2-1) у разі ліквідації органу виконавчої влади або територіального органу вносить Кабінетові Міністрів України у місячний строк після утворення комісії пропозиції щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади або територіального органу, що ліквідується, та визначення суб`єкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління відповідного органу, що ліквідується;

3) визначає у разі потреби з числа членів комісії уповноваженого представника, який представляє на підставі його доручення комісію у відповідних підприємствах, установах та організаціях;

4) забезпечує дотримання порядку звільнення працівників, зокрема тих, що є членами комісії, у тому числі письмово попереджає їх не пізніше ніж за два місяці до звільнення, повідомляє державну службу зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільняє працівників і забезпечує своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видає відповідні накази та підписує необхідні документи;

5) подає державному реєстраторові в установленому законодавством порядку документи, необхідні для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про припинення органу виконавчої влади або територіального органу;

6) звертається до органу державної податкової служби та органу Пенсійного фонду України з метою одержання відповідно довідки про відсутність заборгованості із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та довідки про відсутність заборгованості.

У разі проведення реорганізації або ліквідації органу виконавчої влади або територіального органу, структурний підрозділ та/або відокремлене майно якого розташовано на тимчасово окупованій території та/або на території проведення антитерористичної операції, видача відповідних довідок здійснюється без проведення документальних позапланових перевірок зазначених органів;

7) затверджує передавальний акт чи розподільчий або ліквідаційний баланс;

8) подає державному реєстраторові документи, необхідні для державної реєстрації припинення органу виконавчої влади або територіального органу.

У разі проведення реорганізації або ліквідації органу виконавчої влади або територіального органу, структурний підрозділ та/або відокремлене майно якого розташовано на тимчасово окупованій території та/або на території проведення антитерористичної операції, до довідки архівної установи не включається інформація про документи, які відповідно до закону підлягають тривалому зберіганню;

9) забезпечує в установленому законодавством порядку на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про проведення державної реєстрації припинення органу виконавчої влади або територіального органу знищення печаток і штампів такого органу;

10) передає виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про проведення державної реєстрації припинення органу виконавчої влади або територіального органу та документацію такого органу його правонаступникові, а у разі його відсутності - державній архівній установі в установленому Мін`юстом порядку;

11) надсилає розподільчий баланс чи передавальний акт правонаступникові органу виконавчої влади або територіального органу.

Повноваження, зазначені в підпунктах 5, 6, 8-10 цього пункту, можуть здійснюватися уповноваженим представником на підставі доручення голови комісії.

Голова комісії з припинення органу виконавчої влади інформує за погодженням з керівником органу виконавчої влади, до якого перейшли права та обов`язки органу виконавчої влади, що припиняється, Кабінет Міністрів України про проведення державної реєстрації припинення органу виконавчої влади.

Таким чином, ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200, в редакції постанови № 578 від 09.06.2023, утворена комісія з реорганізації Державної фіскальної служби України та затверджено голову комісії заступника голови Державної податкової служби України ОСОБА_4 , а отже подальші заходи з припинення Державної фіскальної служби України, як юридичної особи, здійснюється саме комісією з реорганізації з урахуванням чинного законодавства.

Слід зауважити, що підпунктом 2 пункту 10 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» зобов`язано не пізніше восьми місяців з дня набрання чинності цим законом забезпечити ліквідацію саме Державної фіскальної служби України.

При цьому, враховуючи приписи Постанови № 1074, обов`язок щодо забезпечення заходів реорганізації Офісу великих платників податків ДФС України покладається на комісію з реорганізації Офісу великих платників податків ДФС України, а не на Кабінет Міністрів України, як то помилково вважає позивач.

Водночас, утворення комісії Офісу та затвердження голови комісії Офісу покладається на голову комісії ДФС України. Таким чином, жодним законодавчим та іншим нормативно-правовим актом не встановлено обов`язку забезпечувати Кабінетом Міністрів України припинення Офісу великих платників податків ДФС України.

Позивач наголошував в додаткових поясненнях на тому, що його права порушені через невиконання рішень судів та не завершенням заходів з припинення ДФС, стверджуючи, що завершення заходів припинення органів ДФС дасть йому змогу змінити сторону виконавчого провадження та виконати рішення суду.

Однак, суд вважає такі аргументи неприйнятними, оскільки у зазначених позивачем виконавчих провадженням боржником є Офіс великих платників податків ДФС України, а не ДФС України, а тому припинення останнього не буде підставою для заміни сторони виконавчого провадження.

При цьому, комісія з реорганізації Офісу великих платників податків ДФС України уповноважена виконувати судові рішення, боржником за якими є Офіс великих платників податків ДФС.

Вказане в сукупності свідчить про відсутність протиправної бездіяльності Кабінету Міністрів України з приводу незабезпечення ліквідації ДФС України та Офісу великих платників податків ДФС.

В даному ж випадку слід врахувати, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Аналогічний правовий підхід застосовано в постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №342/158/17 та від 23.04.2021 у справі № 440/2568/20.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Уряд визначити орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції Офісу великих платників податків ДФС, суд вказує, що згідно з пунктами 2, 4 постанови відповідача № 537 від 19.06.2019 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» Офіс великих платників податків ДПС визначено правонаступником майна, прав та обов`язків Офісу великих платників податків ДФС. Таким чином, Урядом така вимога вже виконана.

Підсумовуючи викладене, суд вважає за належне зазначити, що позивачем невірно та неефективно обрано спосіб захисту на його думку порушених прав та інтересів, зокрема щодо невиконання рішень судів, де боржником є Офіс великих платників податків ДФС, оскільки в контексті викладених позивачем обставин та предмету позову встановлено відсутність взаємозв`язку змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернувся позивач, з діями Кабінету Міністрів України щодо ліквідації ДФС України з огляду на хибність трактування нормативно-правових актів позивачем.

Водночас, звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 822/3345/17 зазначено, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача.

При цьому, суд відзначає, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №826/4406/16.

Разом із цим ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

Ураховуючи попередні висновки суду, позивачем не наведено належних та достатніх доказів порушення його права та законних інтереси саме діями Уряду.

Поряд з цим, суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тобто, зміст вказаної норми, свідчить про те, що задоволенню підлягають лише вимоги, які відновлюють права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246, 257-262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи Міністерство фінансів України, Голова комісії з реорганізації Державної фіскальної служби про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Вступну та резолютивну частину рішення проголошено в судовому засіданні 30 вересня 2024 року в присутності представника відповідача та третьої особи-1.

Повний текст рішення складено та підписано 3 жовтня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кочанова П.В.

Судді: Діска А.Б.

Жукова Є.О.