Справа № 500/1088/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/1088/24 пров. № А/857/12755/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради,

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року (суддя Мандзій О.П., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Тернопіль, дата складання повного тексту 06.05.2024),

в адміністративній справі №500/1088/24 за позовом Комунального некомерційного підприємства «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради до Кременецької міської ради,

про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

У лютому 2024 року позивач Комунальне некомерційне підприємство «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Кременецької міської ради Тернопільської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Кременецької міської ради №5316 від 30.01.2024 "Про затвердження Порядку складання, затвердження та контролю за виконанням фінансового плану комунальних некомерційних підприємств в галузі охорони здоров`я, що перебувають у комунальній власності Кременецької міської територіальної громади". Судові витрати по справі покласти на відповідача.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.05.2024 у задоволенні позову відмовлено повністю.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом було неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову суд не зазначив норму Конституції чи Законів України де передбачено повноваження органу місцевого самоврядування покладати обов`язки щодо розроблення фінансового плану, подання його на затвердження органу місцевого самоврядування та організації діяльності комунального унітарного підприємства на підставі такого плану. Судом застосовано норми ГК України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні, які не підлягали до застосування у спірних правовідносинах, та не застосовано ч.2 ст.19 Конституції України, як норму прямої дії, що підлягала до застосування. На думку апелянта спірне рішення прийнято всупереч компетенції відповідача.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 06.05.24 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач КНП "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради () зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 22.08.2019 як юридична особа утворена внаслідок злиття Кременецької районної комунальної лікарні та Кременецької районної комунальної стоматологічної поліклініки Тернопільської області, засновник Кременецька міська рада.

30.01.2024 Кременецькою міською радою, відповідно до ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб`єкта господарювання державного сектору економіки, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.03.2015 №205, з метою вдосконалення порядку фінансового планування та забезпечення раціонального використання бюджетних коштів комунальних некомерційних підприємств в галузі охорони здоров`я, що перебувають в комунальній власності Кременецької міської ради, прийнято рішення №5316 "Про затвердження Порядку складання, затвердження та контролю за виконанням фінансового плану комунальних некомерційних підприємств в галузі охорони здоров`я, що перебувають у комунальній власності Кременецької міської територіальної громади" (а.с. 4).

Вказаним рішенням Кременецька міська рада вирішила, зокрема: 1) затвердити Порядок …; 2) керівникам комунальних некомерційних підприємств в галузі охорони здоров`я, що перебувають у комунальній власності Кременецької міської територіальної громади, забезпечити своєчасне складання фінансових планів та звітів про їх виконання; 3) вважати таким, що втратило чинність рішення сесії міської ради №491 від 25 березня 2021 року «Про затвердження Положення про порядок складання, затвердження фінансових планів закладів охорони здоров`я, що належать до комунальної власності Кременецької міської територіальної громади Кременецького району Тернопільської області та діють в організаційно-правовій формі комунальних некомерційних підприємств, і контролю за їх виконанням» та рішення сесії міської ради №2127 від 31 серпня 2021 року «Про внесення змін до Положення про порядок складання, затвердження фінансових планів закладів охорони здоров`я, що належать до комунальної власності Кременецької міської територіальної громади Кременецького району Тернопільської області та діють в організаційно-правовій формі комунальних некомерційних підприємств, і контролю за їх виконанням, затвердженого рішенням сесії Кременецької міської ради від 25.03.2021 року №491».

Не погодившись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно врахував, що згідно з ч.1 ст.143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до частин 1, 4 статті 10 Закону №280/97-ВР, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад.

Згідно до ч.1 ст.17 Закону №280/97-ВР, відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (ст.25 Закону № 280/97-ВР).

Згідно з ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема: затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування (п.22); розгляд прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету (п.23); прийняття рішень щодо передачі коштів з відповідного місцевого бюджету (п.27); визначення критеріїв відбору незалежного аудитора та критеріїв віднесення комунальних унітарних підприємств і господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать територіальній громаді, до таких, фінансова звітність яких (у тому числі консолідована) підлягає обов`язковій перевірці незалежним аудитором, та затвердження порядку такої перевірки і порядку залучення незалежного аудитора (30-2).

Так, у розглядуваній справі предметом судового оскарження є прийняте 30.01.2024 Кременецькою міською радою рішення №5316 "Про затвердження Порядку складання, затвердження та контролю за виконанням фінансового плану комунальних некомерційних підприємств в галузі охорони здоров`я, що перебувають у комунальній власності Кременецької міської територіальної громади", яке прийнято відповідно до ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб`єкта господарювання державного сектору економіки, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.03.2015 №205, з метою вдосконалення порядку фінансового планування та забезпечення раціонального використання бюджетних коштів комунальних некомерційних підприємств в галузі охорони здоров`я, що перебувають в комунальній власності Кременецької міської ради.

Позивач вважає, що відповідач перевищив свої повноваження та недотримався процедури прийняття вказаного рішення як регуляторного акту.

Колегія суддів враховує, що частиною 1 статті 24 ГК України визначено, що управління господарською діяльністю у комунальному секторі економіки здійснюється через систему організаційно-господарських повноважень територіальних громад та органів місцевого самоврядування щодо суб`єктів господарювання, які належать до комунального сектора економіки і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Згідно з ч.1 ст.63 ГК України, залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства, зокрема, комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні (ч.3 ст.63 ГК України).

Відповідно до ч.4 ст.63 ГК України, унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який призначається (обирається) засновником (наглядовою радою такого підприємства у разі її утворення), керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства. Унітарними є підприємства державні, комунальні, підприємства, засновані на власності об`єднання громадян, релігійної організації або на приватній власності засновника.

Правовий статус, порядок утворення та органи управління комунальних унітарних підприємств визначені ст.78 ГК України.

Згідно з ч.1 ст.78 ГК України, комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами (ч.2 ст.78 ГК України).

Відповідно до ч.8 ст.78 ГК України, річна фінансова звітність комунального унітарного підприємства може підлягати обов`язковій перевірці незалежним аудитором в порядку, передбаченому рішенням відповідної місцевої ради. Критерії відбору незалежного аудитора та критерії віднесення комунальних унітарних підприємств до таких, фінансова звітність яких підлягає обов`язковій перевірці незалежним аудитором, встановлюються рішенням відповідної місцевої ради.

Особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом (ч.10 ст.78 ГК України).

Згідно ч.2 ст.3 ГК України, господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Встановлено, що Комунальне некомерційне підприємство «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради є опорним закладом охорони здоров`я, комунальним унітарним некомерційним підприємством. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним власнику - Кременецькій міській раді відповідно до Статуту підприємства.

Враховуючи наведені правові норми, суд вважає, що складання фінансового плану та визначення порядку звітування про його виконання належать до компетенції місцевої ради як органу, до сфери управління якого належить комунальне унітарне підприємство.

Відповідно до статей 75 і 77, частини 5 статті 89 ГК України та з метою розроблення нової методології фінансового планування суб`єктами господарювання державного сектору економіки, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.03.2015 №205 затверджено Порядок складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб`єкта господарювання державного сектору економіки.

Цей Порядок визначає процедуру складання, затвердження (погодження) та контролю виконання фінансового плану державного комерційного, некомерційного та казенного підприємства, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) прямо чи опосередковано належать державі, а також інших суб`єктів господарювання, що належать до державного сектору економіки (далі - підприємство).

Із урахуванням того, що Кременецька міська рада є власником Комунального некомерційного підприємства «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради, відповідно до статей 24, 75, 78 ГК України, статей 10, 17, 26, 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» уповноважена здійснювати управління його господарською діяльністю через систему організаційно-господарських повноважень.

Як видно з матеріалів справи, спірне рішення відповідача прийняте у відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Господарського кодексу України та Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб`єкта господарювання державного сектору економіки, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.03.2015 №205 та з метою підвищення контролю за ефективністю діяльності закладів охорони здоров`я Кременецької міської територіальної громади і при наявності повноважень.

Відповідно до ст.23 ГК України, органи місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження щодо суб`єктів господарювання виключно в межах, визначених Конституцією України, законами про місцеве самоврядування та іншими законами, що передбачають особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі, іншими законами. Органи місцевого самоврядування можуть здійснювати щодо суб`єктів господарювання також окремі повноваження органів виконавчої влади, надані їм законом.

Зі змісту затвердженого оскаржуваним рішенням Порядку вбачається, що такий прийнято власником комунального некомерційного підприємства та стосуються обмеженого кола суб`єктів комунальних некомерційних підприємств галузі охорони здоров`я, що перебувають у комунальній власності Кременецької міської територіальної громади, не встановлює, змінює або скасовує норми права щодо регулювання господарських відносин, а лише визначає єдину методологію фінансового планування комунальних некомерційних підприємств охорони здоров`я.

Отож, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у спірних правовідносинах Кременецька міська рада, з метою здійснення управління господарською діяльністю Лікарні, визначення напрямів спрямування коштів, необхідністю забезпечення потреб діяльності комунальних підприємств через систему організаційно-господарських повноважень, правомірно прийняла спірне рішення, яким як власник підприємства затвердила Порядок складання, затвердження та контролю за виконанням фінансового плану комунальних некомерційних підприємств в галузі охорони здоров`я, що перебувають у комунальній власності Кременецької міської територіальної громади.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 у справі №18-рп/2004 термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». В тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Проте, право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити, чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Апеляційний суд, зауважує, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У розглядуваних правовідносинах судом встановлено, що спірне рішення Кременецької міської ради від 30.01.2024 №5316 вцілому не порушує прав чи законних інтересів позивача Комунального некомерційного підприємства «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради.

З врахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог, в розрізі встановлених обставин справи, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції приймаються до уваги висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Таким чином, здійснюючи перевірку та правовий аналіз тих доводів позивача, які наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржене позивачем рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, в тому числі із дотриманням принципу пропорційності (дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення).

З врахуванням встановленого, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно та об`єктивно встановлено обставини справи, сформовано правильні висновки по суті розглядуваних правовідносин, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням чинного законодавства, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої інстанції, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року в адміністративній справі №500/1088/24 за позовом Комунального некомерційного підприємства «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради до Кременецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 04.10.2024 року