Справа № 480/11142/23
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 р. Справа № 480/11142/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.06.2024, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602 по справі № 480/11142/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за №00 від 18.09.2023 року, про відмову в перерахунку пенсії (переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу»);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити і виплатити ОСОБА_1 з 11.09.2023 року пенсію державного службовця за віком у відповідності до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків заробітної плати, зазначеної в довідках від 04.08.2023 №7.24-22-02/77 та №7.24-22-02/78, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за №00 від 18.09.2023 року про відмову в перерахунку пенсії (переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу»).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 у митних органах України до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, що дає право на пенсію, згідно із Законом України «Про державну службу».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.09.2023 року про перехід на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, з урахування правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, зазначає що прикінцевими та перехідними положеннями Закону 889 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Отже, Законом № 889 передбачається можливість збереження права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 виключно в порядку ч. 1 ст. 37 Закону № 3723. Враховуючи те, що загальний стаж позивача на посадах державної служби станом на 01.05.2016 становить 2 років 3 місяці 21 день, тобто не відповідає вимогам, встановленим п. 10-12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889, у Головного управління були відсутні законні підстави для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 889.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 2017 року є пенсіонером, на день подання позову до суду перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

11 вересня 2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області шляхом реєстрації заяви про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на порталі Електронних послуг Пенсійного фонду України.

За результатом розгляду заяви від 11.09.2023 року відповідачем - ГУ ПФУ в Одеській області за принципом екстериторіальності було прийнято рішення за №00 від 18.09.2023 року, яким позивачу відмовлено у задоволенні заяви, оскільки за підрахунками відповідача позивач має стаж роботи на посадах, віднесених до державної служби, лише 01 роки 03 місяці 21 день за період з 01.01.1995р. до 21.04.1997р., що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Період роботи з 22.04.1997р. до 11.02.2015р. не був зарахований відповідачем до стажу роботи на посадах, віднесених до державної служби, адже в цей період ОСОБА_1 мав персональне/спеціальне звання, перебуваючи на службі в митних органах.

При цьому, за підрахунками відповідача (Форма РС-право) загальний страховий стаж позивача становить 41 рік 03 місяці 15 днів.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи частковово позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за №00 від 18.09.2023 року про відмову в перерахунку пенсії (переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу») є неправомірним та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01.05.2016, втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацу 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 569/350/17, від 03.07.2018 у справі № 586/965/16-а та від 10.07.2018 у справі № 591/6970/16-а.

Відповідно до пункту 8 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

У період до 01.05.2016 стаж державної служби обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 (далі - Порядок № 283), та додатка до нього.

Зі змісту спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.09.2023, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» є недостатність стажу державної служби через не зарахування певних періодів роботи позивача до державної служби. Зокрема, періоди роботи з 22.04.1997 по 11.02.2015 посадових осіб органах державної служби на посадах, період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби.

При цьому, пунктом 1 Порядку № 283 регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед іншого, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Пунктом 4 Порядку № 283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Із копії трудової книжки позивача серії серія НОМЕР_1 вбачаються записи щодо роботи позивача в періоди:

- з 01.07.1993р. до 31.12.1994р. на посаді інспектора Хутір-Михайлівського митного поста Глухівської митниці Державного митного комітету України (записи 9-10);

- з 01.01.1995р. до 30.06.1996р. на посаді інспектора відділу вантажно-пасажирських залізничних перевезень Хутір-Михайлівської митниці Державного митного комітету України (запис 11);

- з 01.07.1996р. до 31.10.1996р. на посаді інспектора відділу вантажних залізничних перевезень №2 Хутір-Михайлівської митниці Державного митного комітету України (запис №13);

- з 01.11.1996р. до 21.04.1997р. на посаді головного інспектора відділу вантажних залізничних перевезень №2 Хутір-Михайлівської митниці Державного митного комітету України (запис №14);

- з 22.04.1997р. до 31.05.2000р. на посаді головного інспектора вантажного відділу митного поста «Хутір-Михайлівський» Конотопської митниці Державного митного комітету України (запис №16);

- з 01.06.2000р. до 04.07.2000р. на посаді інспектора вантажного відділу митного поста «Хутір-Михайлівський» Конотопської митниці Державного митного комітету України (запис №17);

- з 05.07.2000р. до 02.05.2001р. на посаді старшого інспектора вантажного відділу митного поста «Хутір-Михайлівський» Конотопської митниці Державного митного комітету України (запис №19);

- з 03.05.2001р. до 29.07.2001р. на посаді інспектора вантажного відділу митного поста «Хутір-Михайлівський» Глухівської митниці Державного митного комітету України (запис №20);

- з 30.07.2001р. до 20.06.2022р. на посаді інспектора пасажирського відділу митного поста «Хутір-Михайлівський» Глухівської митниці Державного митного комітету України (запис №21);

- з 21.06.2002р. до 07.04.2003р. на посаді інспектора митного поста «Бачівськ» Глухівської митниці Державного митного комітету України (запис №22);

- з 08.04.2003р. до 23.02.2006р. на посаді старшого інспектора вантажного відділу митного поста «Хутір-Михайлівський» Глухівської митниці Державного митного комітету України (запис №23);

- з 24.02.2006р. до 28.04.2009р. на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Хутір-Михайлівський» Глухівської митниці Державного митного комітету України (запис №27);

- з 29.04.2009р. до 31.08.2010р. на посаді провідного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Хутір-Михайлівський» Глухівської митниці Державного митного комітету України (запис №29);

- з 01.09.2010р. до 30.09.2010р. - на посаді провідного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Хутір-Михайлівський» Сумської митниці Державного митного комітету України (запис №31);

- з 01.10.2010р. до 30.04.2011р. - на посаді провідного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Глухів» Сумської митниці Державного митного комітету України (запис №32);

- з 01.05.2011р. до 07.02.2012р. - на посаді провідного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Хутір-Михайлівський» Сумської митниці Державного митного комітету України (запис №33);

- з 08.02.2012р. до 31.05.2013р. - на посаді провідного інспектора митного поста «Хутір-Михайлівський» Сумської митниці Державного митного комітету України (запис №34);

- з 01.06.2013р. до 31.10.2013р. на посаді провідного інспектора митного поста «Хутір-Михайлівський» Сумської митниці Міндоходів (запис №36);

- з 01.11.2013р. до 02.03.2014р. на посаді державного інспектора митного поста «Хутір-Михайлівський» Сумської митниці Міндоходів (запис №38);

- з 03.03.2014р. до 02.12.2014р. на посаді державного інспектора відділу митного оформлення «Вантажний» митного поста «Хутір-Михайлівський» Сумської митниці Міндоходів (запис №40);

- з 03.12.2014р. до 11.02.2015р. на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення «Вантажний» митного поста «Хутір-Михайлівський» Сумської митниці ДФС (запис №42).

Присягу державного службовця прийнято позивачем 13.06.1995р., про що також здійснено запис у трудовій книжці №12, а 01.06.2013р. присвоєно 14 ранг державного службовця, запис №37 у трудовій книжці.

Відповідно до даних трудової книжки позивачу присвоєно:

- 06.08.2003р. - персональне чергове звання Радник митної служби III рангу (запис №24);

- 01.04.2004р. - спеціальне звання Інспектор митної служби III рангу(запис №25);

- 25.06.2005р. - спеціальне звання Інспектор митної служби II рангу (запис №26);

- 27.11.2006р. - спеціальне звання Радник митної служби III рангу (запис №28);

- 15.01.2014р. - спеціальне звання Радник податкової та митної справи III рангу (запис №39).

Отже, з 01.07.1993 року позивач працював на посадах у митних органах України, які змінювали назву з подальшим їх правонаступництвом, де відповідно до займаних посад і стажу роботи, йому присвоювались персональні та спеціальні звання.

Однак, пенсійний орган до стажу державної служби не зарахував вказані періоди роботи.

Пунктом 5 Порядку № 283 визначено, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Відповідно до ст.408 Митного кодексу України (в редакції Закону від 11 липня 2002 № 92-IV) (далі - МК України) правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу». Згідно з ч.1 ст.413 МК України у вказаній вище редакції, особи, які вперше зараховуються на посади державної служби у митних органах, спеціалізованих митних установах та організаціях, приймають Присягу державного службовця.

Відповідно до частин 1, 2 статті 569 МК України (у редакції Закону від 13 березня 2012 № 4495-VI) посадовими особами митної служби України є працівники митних органів України, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності митної служби України і яким присвоєно спеціальні звання митної служби. Посадові особи митної служби України є державними службовцями.

Правове становище посадових осіб митної служби України визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.588 МК України (у редакції Закону від 13 березня 2012 №4495-VI) пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України «Про державну службу». Час служби зазначених осіб в митних органах зараховується до стажу державної служби, необхідного для призначення пенсії державного службовця.

Частиною 1 статті 588 МК України (у редакції Закону № 405-VII від 04.07.2013) передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Крім того, частиною сімнадцятою статті 37 Закону № 3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Аналогічні положення щодо віднесення посадових осіб органів доходів і зборів до державних службовців та пенсійного забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», були передбачені і Митними кодексами України від 11.07.2002 (та від 12.12.1991 (зокрема, ч.3 ст.154 МК України в редакції Закону № 1970-XII).

Отже, законодавством, яке діяло в період роботи (служби) позивача, та яке діє на теперішній час, визначено, що посадові особи державної митної служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в митних органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Вказане підтверджується також положенням п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону № 889-VIII, згідно з яким до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Окрім того, частиною другою статті 46 Закону № 889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25.03.2016 (далі - Порядок № 229), які діють з 01.05.2016, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

За приведених положень законодавства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що період роботи (служби) позивача в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 по справі №480/11142/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк