Справа № 335/9436/24
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2024-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/9436/24 2-а/335/157/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Апаллонової Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Прядко Дениса Володимировича до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В СТ А Н О В И В:

20.08.2024 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з вищевказаним адміністративним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Постановою Олександрівського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 08.08.2024 року серія ПН МЗП№ 002903 було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 203 КУпАП . В постанові зазначено, що 08 серпня 2024 року о 16.05 за адресою: м.Запоріжжя, вул. Українська, буд. 4 виявлений громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який начебто порушив правила перебування в Україні, а саме проживає без паспорта громадянина ОСОБА_3 , оскільки втратив його 01.09.2020 року з власної необережності . Дії передбачені ч.1 або 2 цієї статті вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, а саме: ПР МЗП 002754 від 30.04.2024 за ознаками ч. 2 ст. 203 КУпАП. Місце скоєння правопорушення : м.Запоріжжя. Згідно зазначеної вище постанови позивачем, начебто було порушено ч. 1,3 ст. 3, п. 22 ст. 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

ОСОБА_1 проживає на території України з 2006 року на підставі посвідки на постійне проживання, яка видана безстроково 04 жовтня 2006 року та є документом, що надає право іноземцю постійно проживати в Україні

01 вересня 2020 року ОСОБА_1 втратив паспорт громадянина ОСОБА_3 . Оскільки в Україні діяли карантині обмеження у зв`язку з поширеннях вірусної хвороби COVID-19, а згодом на території України було введено воєнний стан, а тому позивач не мав можливості виїхати за кордон з метою продовження строку дії паспортного документу.У червня 2024 року ОСОБА_1 їздив в Київ в консульство Республіки Узбекистан в Україні з метою відновлення втраченого паспорта громадянина ОСОБА_3 , де повідомили, що на даний час неможливо відновити паспорт та що необхідно приїхати у вересні 2024 року до консульства з питання відновлення паспорта. Тому вважає, що ОСОБА_1 не може відновити свій паспорт громадянина ОСОБА_3 не з власної вини.

Нормами частини 3 статі 203 КУпАП України не передбачено відповідальність за проживання на території України за недійсним паспортом громадянина іншої держави, термін дії якого закінчився, маючи при цьому дійсну посвідку на проживання в Україні.

Згідно вимогп.п.16,17.ст 1Закону України « Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» паспортний документ іноземця це документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною;посвідка на постійне проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно тимчасової посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 , 04 жовтня 2006 року було видану посвідку з безстроковим строком дії. На підставі цього документу ОСОБА_1 перебуває на території України. Позивача вже притягали до адміністративної відповідальності за ст. 203 КУпАП за начебто те ж саме порушення ч. 1,3 ст. 3, п. 22 ст. 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Постановою Хортицького відділу у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 30.04.2024 року серія ПН МЗП № 002803 було постановлено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень.В постанові Хортицького відділу у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 30.04.2024 року серія ПН МЗП № 002803 було заначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.2020 року проживає без паспорта гр.Узбекистану, який втратив з власної необережності в с.Чкалово, Новотроїцького р-ну, Херсонської області. Місце скоєння правопорушення : с.Чкалове, Херсьнська обл.Позивач вже був оштрафований за дане правопорушення, після чого невідкладно оплатив штраф, а згідно із ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.Тобто позивача 08.08.2024 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення вдруге.

Крім того, згідно постанови Хортицького відділу у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 30.04.2024 року серія ПН МЗП № 002803 місце вчинення правопорушення зазначене: с.Чкалове, Херсьнська обл., однак згідно Постанови Олександрівського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 08.08.2024 року серія ПН МЗП № 002903, місце вчинення правопорушення: м.Запоріжжя

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серія ПР МЗП № 002854 від 08.08.2024 року та постанові про адміністративне правопорушення від 08.08.2024 року серія ПН МЗП № 002903 не зазначено дату виявлення правопорушення. Однак позивач вважає, що строк на притягнення позивача до адміністративної відповідальності має обчислюватись з 02.09.2020.

Таким чином, оскільки вищевказане правопорушення не носить характер умисного та триваючого та враховуючи, що на час винесення оскаржуваної постанови сплинув строк притягнення позивача до адміністративної відповідальності, встановлений частиною 1 статті 38 КУпАП, тому оскаржувана постанова є протиправною.

Крім того, 30 квітня 2024 року відповідачу було відомо про, те, що позивач проживав на території України без паспорта гр.Узбекистану, що підтверджується копією постанови від 30.04.2024 року серія ПН МЗП № 002803, в якій було встановлено факт проживання без паспорта, тому навіть якщо рахувати строки з 30 квітня 2024 року, тому строк притягнення до адміністративної відповідальності вже сплинув.

Таким чином позивач просить суд скасувати постанову Олександрівського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 08.08.2024 року серія ПН МЗП № 002903 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 203 КУпАП . Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Ухвалою судді від 21.08.2024 року вказаний адміністративний позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін, відкрито провадження по справі.

28.08.2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву згідно якого відповідач просив залишити позовну заяву без задоволення, мотивуючи наступним.

В позові позивач зазначає, що Олександрівським відділом у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області складено протокол ПР МЗП №002854 від 08 серпня 2024 року про адміністративне правопорушення, начальником Олександрівського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МЗП №002903 від 08.08.2024 року .Проте, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначив відповідачем Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області. Олександрівський відділ у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області є структурним підрозділом УДМС у Запорізькій області, втім це не змінює правового статусу цього суб`єкта владних повноважень у спорі. 08.08.2024 року у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЗП№002854, цього ж дня, на підставі частини 3 статті 203 КупАП начальником відділу Юр`євою Тетяною Сергіївною 08.08.2024 винесено постанову про накладання адміністративного стягнення ПН МЗП 002903 у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.Позивач вже був притягнутий Хортицьким відділом у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області до адміністративного правопорушення, де була винесена постанова від 30.04.2024 року ПН МЗП №002803 згідно частини 2 статті 203 КУпАП на суму 3400 грн.Тобто ОСОБА_1 за один рік був притягнутий вже у друге за одне теж саме адміністративне правопорушення. Відповідно до частини 3 статті 203 КУпАП, дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, -тягнуть за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже ОСОБА_1 з постанови від 30.04.2024 року яка була винесена Хортицьким відділом у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області та до постанови від 08.08.2024 року яка була винесена Олександрівським відділом у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області, умисно не здійснив жодних дій, щодо оформлення паспортного документу, проявив бездіяльність, недбало поставився до своїх обов`язків, що у подальшому призвело до даного спору.

Щодо наявності складу адміністративного правопорушення, позивач зазначив, що у ОСОБА_1 , відсутній паспорт громадянина Республіки Узбекистан у зв`язку з тим, що у 2020 році паспорт громадянина Республіки Узбекистан було втрачено, особу можна підтвердити посвідка на постійне проживання ЗП№2928 від 04.10.2006 року виданою відділом ВГІРФО ГУ МВС України в Запорізькій області. Отже громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 перебуває на території України без паспортного документа, виданого уповноваженим органом Республіки Узбекистан, що підтверджує його громадянство, дає право виїзду та в`їзду з території України, тобто закордонного паспорта громадянина Узбекистану.Позивач в своєму позові зазначає, що відсутність паспортного документу не може призвести до даного адміністративного правопорушення, тому що у нього є посвідка на постійне проживання серія НОМЕР_2 від 04.10.2006 року і на підставі цього ОСОБА_1 перебуває на території України. Разом із тим, в українському законодавстві виключень, для іноземців, не передбачено.Особисто на іноземців покладається обов`язок мати паспортний документ, тому вони повинні самостійно дбати про його виконання. Для громадян Республіки Узбекистан виключень не передбачено. Дані обставини не можуть бути підставою для громадян Республіки Узбекистан щоб порушувати/не виконувати вимоги Закону № №3773-VI чи робити для них винятки.Позивач повинен був подбати про оформлення паспортного документу, про те, жодних дій, заходів ним здійснено не було.

Стосовно поняття «триваюче правопорушення», то відповідач вказав, що апеляційний адміністративний суду від 19.06.2024 року по справі № 712/178/24 зазначив, що: «Слід зауважити, що норми КУпАП не містять визначення поняття «триваюче правопорушення». Проте, як йдеться в листі Міністерства юстиції України від 02 серпня 2013 року № 6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права «триваючими» визначаються правопорушення, які почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.», а Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом.

Отже ОСОБА_1 з постанови від 30.04.2024 року яка була винесена Хортицьким відділом у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області та до постанови від 08.08.2024 року яка була винесена Олександрівським відділом у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області, умисно не здійснив жодних дій, щодо оформлення паспортного документу, проявив бездіяльність, недбало поставився до своїх обов`язків, що у подальшому призвело до даного спору.

З огляду на вказане відповідач просить відмовити у позові в повному обсязі.

30.08.2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ст. 129 Конституції України, ст.ст. 9, 77 КАС України адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Крім того, згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Ч. 2ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, тобто на відповідача.

Згідно ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

Відповідно до ч. 2ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За статтею 222-2КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 200,201,частина перша статті 203,стаття 203-1(крім порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі),статті 204,205,206).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають прав керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

У відповідності до п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Постановою КМУ від 20.08.2014 р. № 360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

У відповідності до структури Державної міграційної служби України, утворені територіальні органи ДМС, які мають статус юридичних осіб, одним таких територіальних органів є Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (), у складі якого, як структурний підрозділ діє Олександрівський відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

Оскільки Олександрівський відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області не має статусу юридичної особи, тому позов правильно подано до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

08.08.2024 року у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЗП№002854.

Постановою Олександрівського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 08.08.2024 року серія ПН МЗП№ 002854 було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 203 КУпАП.

В постанові зазначено, що 08 серпня 2024 року о 16.05 за адресою: м.Запоріжжя, вул. Українська, буд. 4 виявлений громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який начебто порушив правила перебування в Україні, а саме проживає без паспорта громадянина Узбекистана, оскільки втратив його 01.09.2020 року з власної необережності . Дії передбачені ч.1 або 2 цієї статті вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, а саме: ПР МЗП 002754 від 30.04.2024 за ознаками ч. 2 ст. 203 КУпАП. Місце скоєння правопорушення : м.Запоріжжя. Згідно зазначеної вище постанови позивачем, начебто було порушено ч. 1,3 ст. 3, п. 22 ст. 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

На підставі частини 3 статті 203 КупАП начальником відділу ОСОБА_4 08.08.2024 винесено постанову про накладання адміністративного стягнення ПН МЗП 002903 у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

ОСОБА_1 вже був притягнутий Хортицьким відділом у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області до адміністративного правопорушення, де була винесена постанова від 30.04.2024 року ПН МЗП №002803 згідно частини 2 статті 203 КУпАП на суму 3400 грн.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 203 КУпАП, перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, тягнуть за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322 затверджений Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі Порядок №322), відповідно до пункту 1 якого посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до п. 7 Порядку №322, обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання.

Згідно із п. 19 Порядку №322 у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки

Згідно тимчасової посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 , 04 жовтня 2006 року позивачу було видану посвідку з безстроковим строком дії.

Таким чином, ОСОБА_1 з часу винесення постанови від 30.04.2024 року Хортицького відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області та до часу винесення постанови від 08.08.2024 року Олександрівського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області, не здійснив жодних дій щодо оформлення паспортного документу.

Згідно тимчасової посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 , 04 жовтня 2006 року позивачу було видано посвідку з безстроковим строком дії. На підставі цього документу ОСОБА_1 перебуває на території України.

Наявність у ОСОБА_1 дійсної посвідки на постійне проживання, яка посвідчує особу іноземця та підтверджує право на постійне проживання в Україні, відповідачем не оспорюється.

Разом із тим, встановлено, що у ОСОБА_1 , відсутній паспорт громадянина Республіки Узбекистан, у зв`язку з тим, що 01.09.2000 році паспорт громадянина Республіки Узбекистан ним було втрачено, що визнається і позивачем, його особу можна підтвердити посвідка на постійне проживання ЗП№2928 від 04.10.2006 року виданою відділом ВГІРФО ГУ МВС України в Запорізькій області.

Згідно до ч.1,3 ст.3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Правило поведінки для іноземця та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, яке зобов`язує їх мати дійсний паспортний документ закріплене у ч. 22 ст. 4 Закону України відповідно до якої Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Закон №3773-VI визначає термін паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Встановлено, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 перебуває на території України без паспортного документа, виданого уповноваженим органом Республіки Узбекистан, що підтверджує його громадянство, дає право виїзду та в`їзду з території України, тобто закордонного паспорта громадянина Республіки Узбекистан.

Статтею 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI передбачено, нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Особисто на іноземців покладається обов`язок мати паспортний документ, тому вони повинні самостійно дбати про його виконання. Для громадян Республіки Узбекистан виключень не передбачено.

Позивач повинен був подбати про оформлення паспортного документу, проте належних заходів ним здійснено не було.

Позивач в своєму позові зазначає, що відсутність паспортного документу не може призвести до даного адміністративного правопорушення, тому що у нього є посвідка на постійне проживання серія НОМЕР_2 від 04.10.2006 року і на підставі цього ОСОБА_1 перебуває на території України.

Разом із тим, виходячи із вищенаведених норм профільного законодавства посвідка на постійне проживання це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні, а паспортний документ іноземця це документ, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Тобто, ці визначення, встановлені Законом, не є тотожними, а тому іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Відсутність у іноземця діючого паспортного документу є порушенням правил перебування в Україні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в діях громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.203 КУпАП, тобто постанова серії ПН МЗП №02803 про накладення адміністративного стягнення на громадянина Республіки Узебикстан за частиною 3 статті 203 КУпАП, була прийнята відповідно до вимог діючого законодавства, а тому не підлягає скасуванню.

Що стосується того, що позивачем на підставі постанови серії серія ПН МЗП № 002803 від 30.04.2024 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, вже понесено стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн (штраф сплачено), то слід зазначити наступне.

Згідно із статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Цією конституційною нормою встановлено заборону саме «подвійного», а не «повторного» притягнення до відповідальності за триваюче (продовжуване) правопорушення.

Триваючим адміністративним правопорушенням є порушення, пов`язані з довготривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила протиправні діяння, і далі перебуває в стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці діяння безперервно порушують закон протягом тривалого часу.

Згідно із листом Міністерства юстиції України від 02.08.2013 № 6802-0-4-13/11 щодо надання роз`яснення положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Тому, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно із постановою від 30.04.2024 року за ч.2 ст. 203 КУпАП за проживання без паспорта гр.Узбекистану, який втратив з власної необережності в с.Чкалово, Новотроїцького р-ну, Херсонської області. Місце скоєння правопорушення : с.Чкалове, Херсьнська обл. шляхом накладення стягнення у вигляді штрафу, який ним був сплачений, не припинило факту подальшого порушення законодавства про правовий статус іноземців, оскільки громадянин Республіки Узбекистан продовжує перебувати без відповідних документів на території України.

Сплачений ОСОБА_1 штраф за попередньою постановою про накладення адміністративного стягнення від 30.04.2024 року свідчить, що відповідач визнає свою вину та факт свого проживання на території України за відсутності паспорта громадянина Республіки Узбекистан. Окрім того, відсутні дані щодо судового оскарження ОСОБА_1 цього рішення суб`єкта владних повноважень.

Крім того, суд критично оцінює пояснення ОСОБА_1 , що діяли карантині обмеження у зв`язку з поширеннях вірусної хвороби COVID-19, а згодом на території України було введено воєнний стан, а тому позивач не мав можливості виїхати за кордон з метою продовження строку дії паспортного документу, і він у червня 2024 року їздив в Київ в консульство Республіки Узбекистан в Україні з метою відновлення втраченого паспорта громадянина Узбекистан, де повідомили, що на даний час неможливо відновити паспорт та що необхідно приїхати у вересні 2024 року до консульства з питання відновлення паспорта і ОСОБА_1 не може відновити свій паспорт громадянина Узбекистан не з власної вини, оскільки як встановлено, паспортний документ позивача було втрачено 01.09.2020 хоча, тобто під час карантину, але до повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України (24.02.2022 року). В період карантину та у подальшому у період повномасштабного вторгнення на території України працюють консульства Республіки Узбекистан і позивач міг оформити новий паспортний документ протягом більше чотирьох років, чого ним зроблено не було. Тим більше жодних доказів неможливості відновити паспорт та необхідність приїхати у вересні 2024 року до консульства з питання відновлення паспорта, про що зазначає позивач у позовній заяві, як то листування з вказаним консульством, ОСОБА_1 до позовної заяви не долучив.

Посилання позивача зазначені в позові не може бути прийняті судом як докази відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки з письмових пояснень відповідача, матеріалів адміністративної справи вбачається, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце.

З`ясувавши обставини спірних правовідносин та перевіривши їх здобутими по справі доказами, суд вважає, що дії інспектора по винесенню спірної постанови були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено законом, а відтак не знаходить підстав для висновку про незаконність постанови та її скасування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дослідженими в судовому засіданні доказами доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.203 КУпАП, а тому в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в особі представника адвоката Прядко Дениса Володимировича до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, скасування постанови про адміністративне правопорушення, слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст.19 Конституції України, Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ст. 9, 203, 222-2, 245, 246, 251, 254, 268, 274, 278, 280 КУпАП, ст. 2, 5, 7-9,72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 288, 289, 371 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в особі представника адвоката Прядко Дениса Володимировича до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, скасування постанови про адміністративне правопорушення від 08 серпня 2024 року серії ПН МЗП№ 002854 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.203 КУпАП, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 04 жовтня 2024 року.

Суддя: Ю.В. Апаллонова