Справа № 160/25511/23
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Галайди А.В.,
представника позивача: Коваля Р.О.,
представника відповідача: Бондика Р.В.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Маляра Яна Анатолійовича до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, -
03.10.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Маляра Яна Анатолійовича до Міністерства юстиції України, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства юстиції України про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Маляра Яна Анатолійовича строком на один місяць, оформленого та введеного в дію наказом Міністерства юстиції України №2087/7 від 31.08.2023р.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що оскаржуваним рішенням позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності без наявності на те законних підстав, оскільки в діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку, а самі дії, за вчинення яких на позивача накладено дисциплінарне стягнення, а саме: пред`явлення до примусового виконання постанов про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, винесених позивачем як приватним виконавцем у виконавчих провадженнях №70397356, №70396902, №70397682 в порушення вимог статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII (далі Закон №1403-VIII), вчинялися позивачем не як приватним виконавцем, а як стягувачем в інших виконавчих провадженнях, що виключає можливість поширення повноважень відповідача щодо здійснення контролю за діяльністю позивача як приватного виконавця на ці правовідносини, які фактично не були пов`язані з виконанням позивачем обов`язків приватного виконавця. Водночас, вищевказані постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, винесені позивачем у виконавчих провадженнях №70397356, №70396902, №70397682, наразі є чинними. При цьому оскаржуване рішення всупереч вимогам Закону №1403-VIII не містить належного обґрунтування, як наявності конкретного порушення в діях та рішеннях приватного виконавця Маляра Я.А., так і наявності складу дисциплінарного проступку, його складових, а також належного аналізу обставин справи загалом. Крім того, позивачем зазначено, що спірне рішення прийняте відповідачем шляхом здійснення контролю за діяльністю позивача як приватного виконавця у непередбачений законом спосіб та з протиправним втручанням в незалежну професійну діяльність позивача, оскільки п.п.3 п.61 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII було передбачено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», планові та позапланові перевірки діяльності приватних виконавців не проводяться, а у разі якщо на день введення воєнного стану позапланова перевірка діяльності приватного виконавця не була проведена, така перевірка проводиться в порядку, встановленому Міністерством юстиції України, після припинення або скасування воєнного стану за письмовим зверненням учасника виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця. Натомість, всупереч наведеним приписам п.п.3 п.61 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII Міністерство юстиції України здійснило протиправне втручання в діяльність приватного виконавця Маляра Я.А. та, порушуючи гарантії, встановлені ч.2 ст.5 Закону №1403-VIII, проводило не передбачені цим Законом перевірки діяльності позивача як приватного виконавця. Вчиняючи такі дії та приймаючи оскаржуване рішення, відповідач керувався приписами розділу V Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3284/5 від 22.10.2018р. (далі Порядок №3284/5), який прямо суперечить нормам Закону №1403-VIII, якими встановлено порядок проведення перевірок професійної діяльності приватних виконавців, відтак, норми розділу V Порядку №3284/5 не повинні були застосовуватися відповідачем. Також позивач посилався на порушення відповідачем принципу правової визначеності та строків прийняття оскаржуваного рішення, оскільки подання Міністерства юстиції України на погодження Дисциплінарній комісії приватних виконавців для притягнення приватного виконавця Маляра Я.А. до дисциплінарної відповідальності було направлено після спливу більш ніж двох місяців (02.08.2023р.) після отримання відповідачем скарги ТОВ «Торговий дім «Житомирські Ласощі» і направлення у зв`язку із цим запиту про надання позивачем пояснень від 04.05.2023р., тобто з порушенням строку, встановленого абзц.2 ч.1 розділу IV Порядку №3284/5, для направлення відповідного подання до Дисциплінарної комісії приватних виконавців. Водночас, направлення до Дисциплінарної комісії приватних виконавців подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності у строки понад два місяці з моменту одержання всіх відомостей в ході проведення перевірки діяльності приватного виконавця створює умови для свавілля контролюючого органу та порушує принцип правової визначеності, адже залишає на невизначений час незрозумілим стан такої перевірки та її результатів для особи, діяльність якої перевіряють. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
Крім того, ухвалою суду від 0910.2023р. у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі у справі у якості третіх особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Асоціації приватних виконавців України та Дисциплінарного уповноваженого АПВУ Нелюба С.А та у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування додаткових доказів у справі відмовлено.
Також ухвалою суду від 09.10.2023р. витребувано у Міністерства юстиції України додаткові докази у справі, а саме: завірені належним чином копії документів, на підставі яких видано оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України №2087/7 від 31.08.2023р. про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Маляра Яна Анатолійовича строком на один місяць.
Крім того, у відзиві Міністерства юстиції України викладено заперечення проти розгляду позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та заявлено клопотання про розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Також разом із відзивом відповідачем надано витребувані судом докази.
21.11.2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просить суд надати можливість представнику позивача - адвокату Ковалю Ростиславу Олександровичу взяти участь у судовому засіданні, призначеного на 30.11.2023р., в режимі відеоконференції.
30.11.2023р. підготовче судове засідання було відкладено на 21.12.2023 року о 15:00год.
У судовому засіданні 16.01.2024 року усною ухвалою суду, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, у представника відповідача витребувано додаткові письмові пояснення щодо підстав проведення перевірки позивача та механізму її проведення, а також відносно того, який саме дисциплінарний проступок було вчинено позивачем та яким чином; чи скасовувало Міністерство юстиції України постанови приватного виконавця від 22 листопада 2023 року, пред`явлення яких позивачем до виконання стало підставою для притягнення його до відповідальності.
22.01.2024 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення Міністерства юстиції України, в яких зазначалося, що правовідносини, що виникли у цій справі, не стосуються питання проведення планових та позапланових перевірок приватних виконавців, а перевірка позивача була проведена відповідно до приписів п.п.4 п.61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII та розділу V Порядку №3284/5, які є спеціальними нормами, що регулюють порядок здійснення Міністерством контролю за діяльністю приватних виконавців у період дії на території України воєнного стану. Фактично така перевірка є окремим видом контролю за діяльністю приватних виконавців, що зводиться до перевірки відомостей та документів, які містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження (уповноважений працівник Міністерства має доступ до всіх матеріалів виконавчих проваджень, які були створенні в системі або відскановані та долучені до неї) і виявлення наявності/відсутності порушення приватним виконавцем вимог законодавства. Також відповідач наголосив, що у цьому випадку початок такої процедури та подальше виявлення грубого порушення приватним виконавцем Маляром Я.А. вимог законодавства щодо примусового виконання рішень був зумовлений скаргою ТОВ «Торговий дім «Житомирські ласощі» від 12.04.2023 №837/2033 щодо діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Маляра Я.А. У цій скарзі зазначалось, що приватний виконавець незаконно пред`явив до виконання винесені ним у виконавчих провадженнях №70397356, №70396902, №70397682 постанови про стягнення з боржника основної винагороди, чим завдав матеріальної шкоди юридичній особі. Таким чином, відповідно до вищезазначених вимог розділу V Порядку №3284/5 (пункти 1,2) Міністерство було зобов`язане реагувати на протиправні дії позивача. Водночас, відповідно до абзацу 1 пункту 2 розділу V Порядку №3284/5 у разі виявлення ознак грубого порушення приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень структурний підрозділ Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень готує подання про зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць на підставі п.п.4 п.61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII, яке підписує керівник структурного підрозділу Міністерства. Щодо посилання представника позивача в обґрунтування позиції про незаконність спірного наказу на відсутність в тексті цього наказу вказівки на вчинення позивачем конкретного дисциплінарного проступку, передбаченого ч.2 ст.38 Закону №1403-VIII, то в даному випадку такий висновок позивача є результатом неправильного тлумачення ним норм права, а саме: статті 38, підпункту 3 пункту 61 розділу IV Закону №1403-VIII та розділу V Порядку №3284/5, оскільки положення підпункту 3 пункту 61 розділу IV Закону №1403-VIII та розділу V Порядку №3284/5 є спеціальними нормами права по відношенню до загальних норм Закону №1403-VIII, при цьому у вказаних спеціальних нормах не згадується необхідність кваліфікації та віднесення «грубого порушення» до одного з видів дисциплінарного проступку. З вищевказаного випливає, що дисциплінарні стягнення, передбачені в ст.38 Закону №1403-VIII, та захід впливу, передбачений п.п.4 п.61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII та розділі V Порядку №3284/5, є різними за своєю правовою природою заходами впливу на приватного виконавця, який здійснив порушення. Щодо скасування постанов про стягнення основної винагороди приватного виконавця у виконавчих провадженнях №70397356, №70396902, №70397682, які були винесені позивачем, то відповідно до тексту скарги ТОВ «Торговий дім «Житомирські ласощі» від 12.04.2023р. №837/2033 щодо діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Маляра Я.А. скаржник просив провести перевірку правомірності дій приватного виконавця та вжити заходів дисциплінарного стягнення. Отже, ТОВ «Торговий дім «Житомирські ласощі» не заявляло вимог з посиланням на відповідну норму законодавства щодо скасування вказаних постанов позивача. Таким чином, відповідно до абзацу 27 пункту 10-2 Розділу XIII Закону України «Про виконавче провадження» ці постанови у виконавчих провадженнях №70397356, №70396902, №70397682 не є скасованими, оскільки така вимога не заявлялася у скарзі ТОВ «Торговий дім «Житомирські ласощі». Водночас, як було зазначено у відзиві на позовну заяву, приватний виконавець пред`явив до примусового виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця для виведення їх в окреме провадження, винесені у виконавчих провадженнях №70397356, №70396902, №70397682, в порушення вимог ст.31 Закону №1403-VIII, оскільки підставою для стягнення основної винагороди є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум. Враховуючи викладене, відповідач зазначає, що діяльність приватного виконавця правомірно зупинена строком на 1 місяць на підставі п.п.4 п.61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII і, як наслідок, відсутні підстави для задоволення вимог позивача, у зв`язку із їх необґрунтованістю.
У судових засіданнях представник позивача підтримав пред`явлений позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені в ньому доводи, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача у судових засіданнях пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та у додаткових письмових поясненнях.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва, що підтверджується посвідченням №0588, виданим 09.12.2020 року.
02.05.2023р. Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України сформовано інформаційні довідки з автоматизованої системи виконавчого провадження щодо виконавчих проваджень №70397356, №70396902 та №70397682.
Листом від 10.05.2023р. №1524 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Маляр Я.А. надав пояснення, в яких, зокрема, зазначав, що зі змісту скарги ТОВ «Торговий дім «Житомирські ласощі» слідує, що останнім оскаржуються дії позивача, які вчинені ним не як приватним виконавцем, а як стягувачем, що, на думку позивача, не може бути підставою для проведення його перевірки та є підставою для відмови у задоволенні скарги ТОВ «Торговий дім «Житомирські ласощі». При цьому позивачем також зауважено, що постанови, процесуальні та інші дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконання виконавчих проваджень №70397356, №70396902 та №70397682 ТОВ «Торговий дім «Житомирські ласощі» в судовому порядку не оскаржувались. Також у письмових поясненнях позивачем надано інформацію щодо руху та примусового виконання вищевказаних виконавчих проваджень і, зокрема, зазначено, що згідно з ч.7 ст.31 Закону №1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів), при цьому розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, Порядком виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №643 від 08 вересня 2016 року, встановлено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Посилання боржника на ч.5 ст.31 Закону №1403-VIII відносно того, що у разі якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів), в даному випадку є помилковим, так як борг стягнуто у повному обсязі. Також позивачем зауважено, що рішення господарського суду набрало законної сили 27.09.2022 року, виконавчий документ було видано 16.11.2022 року, проте борг не було сплачено боржником весь цей час до відкриття виконавчого провадження (22.11.2022 року), при цьому, спілкуючись з юристами боржника, позивач з`ясував, що до появи в Єдиному реєстрі боржників інформації щодо їх юридичної особи вони не збирались платити борг. Щодо пред`явлення до примусового виконання постанов про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчих провадженнях №70397356, №70396902, №70397682 позивач зазначив, що 23.11.2022р. за вих. №1962 ним на адресу боржника ТОВ «Торговий дім «Житомирські ласощі» рекомендованим листом з описом вкладення, було направлено пропозицію про самостійне виконання постанов про стягнення з боржника основної винагороди, проте, відповіді станом на сьогоднішній день так і не надійшло, хоча цю пропозицію боржником було отримано 28.11.2022 року. В подальшому, позивач, як стягувач, звернувся з заявами про відкриття виконавчих проваджень на підставі вищевказаних постанов про стягнення основної винагороди, які є виконавчими документами та які оскаржені/скасовані не були, до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Білоконя Миколи Вадимовича, яким на підставі цих зав позивача були відкриті виконавчі провадження №70602715, №70648007 та №70715451 про стягнення основної винагороди приватного виконавця з ТОВ «Торговий дім «Житомирські ласощі» і в подальшому борг було самостійно сплачено боржником ТОВ «Торговий дім «Житомирські ласощі» в добровільному порядку на депозитний рахунок приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Білоконя Миколи Вадимовича.
З пояснень приватного виконавця та доданих до нього копій документів встановлено, що 22.11.2022р. о 12 год. 45 хв. на його електронну адресу надійшов лист, яким ТОВ «Торговий дім «Житомирські Ласощі» повідомило про сплату боргу за виконавчими провадженнями на користь стягувача.
23.11.2022 року приватним виконавцем Маляром Я.А. було винесено постанови про закінчення зазначених виконавчих проваджень на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому з відомостей АСВП також встановлено, що на підставі заяв приватного виконавця Маляра Я.А. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Білоконем М.В. відкрито виконавчі провадження:
- №70602715 з примусового виконання постанови приватного виконавця Маляра Я.А. про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 260,00 грн. (постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.12.2022р.);
- №70648007 з примусового виконання постанови приватного виконавця Маляра Я.А. про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 715,00 грн. (постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.01.2023р.);
- №70715451 з примусового виконання постанови приватного виконавця Маляра Я.А. про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 424745,06грн. (постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.01.2023р.).
В подальшому, у зазначених виконавчих провадженнях приватним виконавцем Білоконем М.В. 22 рудня 2022 року, 05 січня 2023 року та 16 січня 2023 року винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Незгода позивача з вищевказаним наказом Міністерства юстиції України від 31.08.2023р. №2087/7 про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Маляра Яна Анатолійовича строком на один місяць, зумовила звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016р. №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Засади виконавчого провадження визначені ст.2 Закону №1404-VIII, якою встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016р. №1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 1 Закону №1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Принципи діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців визначені ст.4 Закону №1403-VIII, згідно з якою діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
Частиною 2 статті 4 Закону №1403-VIII передбачено, що державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.
Стаття 17 Закону №1403-VIII визначає порядок державне регулювання діяльності приватного виконавця та встановлює, що Міністерство юстиції України, зокрема, формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень; здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення; зупиняє та припиняє право на здійснення діяльності приватного виконавця; здійснює інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.34 Закону №1403-VIII контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України. Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на два роки з обов`язковим повідомленням приватного виконавця про час і місце проведення перевірки не пізніш як за 10 днів до її початку. Попередні періоди, що раніше перевірялися, не можуть бути предметом наступних перевірок, крім перевірок за зверненнями учасників виконавчого провадження. Позапланові перевірки проводяться на підставі: 1) заяви приватного виконавця про проведення перевірки; 2) письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця; 3) неподання приватним виконавцем у встановлені строки звітності чи іншої інформації та/або подання недостовірної інформації.
Статтею 37 Закону №1403-VIII обумовлено, що приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з ч.1 ст.38 Закону №1403-VIII підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.
За приписами ч.2 ст.38 Закону №1403-VIII дисциплінарним проступком приватного виконавця є: 1) факт зайняття діяльністю, несумісною з діяльністю приватного виконавця; 2) порушення правил професійної етики приватного виконавця; 3) розголошення професійної таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 4) невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків; 5) невиконання статуту Асоціації приватних виконавців України, рішень Ради приватних виконавців України та з`їзду приватних виконавців України.
Частинами 1, 3, 4, 6 статті 39 Закону №1403-VIII передбачено, що Дисциплінарна комісія приватних виконавців (далі - Дисциплінарна комісія) утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків. До складу Дисциплінарної комісії входять дев`ять членів, по чотири члени із яких призначаються Міністерством юстиції України, у тому числі Міністр або заступник Міністра, та з`їздом приватних виконавців України, один член призначається Радою суддів України. Зазначені органи мають право призначати до складу Дисциплінарної комісії осіб із числа своїх представників, суддів, суддів у відставці, науковців, фахівців у галузі права та приватних виконавців. Персональний склад Дисциплінарної комісії затверджується наказом Міністерства юстиції України. Головою Дисциплінарної комісії є Міністр юстиції України або заступник Міністра юстиції України. Дисциплінарна комісія: 1) розглядає подання Міністерства юстиції України, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності; 2) у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Міністерству юстиції України чи Раді приватних виконавців України; 3) приймає рішення на підставі подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.
За приписами ч.ч.1,4,5 ст.40 Закону №1403-VIII Дисциплінарна комісія розглядає подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та приймає рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення протягом двох місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше двох років з дня його вчинення. Дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, приймає одне з таких рішень: 1) задовольнити подання та застосувати до приватного виконавця дисциплінарне стягнення; 2) відхилити подання та направити матеріали для повторної перевірки діяльності приватного виконавця; 3) відхилити подання та відмовити в застосуванні до приватного виконавця дисциплінарного стягнення. У разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.41 Закону №1403-VIII за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: 1) попередження; 2) догана; 3) зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; 4) припинення діяльності приватного виконавця. Рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України.
Системний аналіз означених правових норм дає підстави для висновку про те, що за загальним правилом прийняттю рішення про накладення на приватного виконавця дисциплінарного стягнення передує проведення заходів контролю у вигляді, зокрема, позапланової перевірки, однією з підстав для проведення якої може бути письмове звернення учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця, за результатами якої Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, а Дисциплінарна комісія за наслідками розгляду такого подання може прийняти рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.
Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває і під час розгляду вказаної справи.
Відповідно до п.п.1 п.61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» зупиняються до припинення або скасування воєнного стану в Україні встановлені частиною першою статті 40 цього Закону строки розгляду Дисциплінарною комісією подань про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та прийняття рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.
Згідно з п.п.3 п.61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» планові та позапланові перевірки діяльності приватних виконавців не проводяться, крім передбачених підпунктом 9 цього пункту перевірок приватних виконавців, стосовно яких є сумніви щодо факту здійснення ними своєї діяльності в офісі приватного виконавця. У разі якщо на день введення воєнного стану позапланова перевірка діяльності приватного виконавця не була проведена, така перевірка проводиться в порядку, встановленому Міністерством юстиції України, після припинення або скасування воєнного стану за письмовим зверненням учасника виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.
Водночас, п.п.4 п.61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII встановлено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» діяльність приватного виконавця може бути зупинена строком на один місяць на підставі наказу Міністерства юстиції України за поданням керівника структурного підрозділу Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень, погодженим не менше ніж п`ятьма членами Дисциплінарної комісії, у разі виявлення ознак грубого порушення (мотивоване обґрунтування грубості порушення визначається у тексті наказу) приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків. Протягом п`яти робочих днів з дня закінчення зазначеного строку чи дня припинення або скасування воєнного стану Міністерство юстиції України видає наказ про поновлення діяльності приватного виконавця.
Відповідно до пункту 2 розділу V Порядку №3284/5 у разі виявлення ознак грубого порушення приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень структурний підрозділ Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень готує подання про зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць на підставі підпункту 4 пункту 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, яке підписує керівник структурного підрозділу Міністерства. У поданні обов`язково мають бути зазначені обставини, установлені структурним підрозділом Міністерства, з посиланням на джерела інформації (відомості автоматизованої системи виконавчого провадження, звернення учасника виконавчого провадження або іншої особи, інформація отримана від приватного виконавця тощо), зміст виявлених порушень з посиланням на відповідні норми нормативно-правових актів. Подання про зупинення діяльності приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня його підписання надсилається на електронні адреси всіх членів Дисциплінарної комісії приватних виконавців для погодження. У разі погодження подання про зупинення діяльності приватного виконавця не менше ніж п`ятьма членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців структурний підрозділ Міністерства готує проєкт наказу про зупинення діяльності приватного виконавця на підставі підпункту 4 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» з мотивованим обґрунтуванням грубості порушення. Наказ про зупинення діяльності приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня його видання надсилається приватному виконавцю, діяльність якого зупинена, адміністратору автоматизованої системи виконавчого провадження, організатору електронних аукціонів, аукціонів за фіксованою ціною, операторам електронних майданчиків, підключених до електронної торгової системи, в якій здійснюються земельні торги. Відомості про зупинення діяльності приватного виконавця вносяться до Єдиного реєстру приватних виконавців України.
Так, п.19 цього Положення передбачено, що члени Дисциплінарної комісії, зокрема, мають право у період дії воєнного стану погоджувати подання, передбачене підпунктом 4 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Член Дисциплінарної комісії приватних виконавців протягом трьох робочих днів з дня отримання подання, передбаченого підпунктом 4 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», має надіслати до структурного підрозділу Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень (далі - структурний підрозділ Міністерства) його скановану копію з проставленою відміткою про його погодження/непогодження або зробити таку відмітку особисто на примірнику подання, яке знаходиться в структурному підрозділі Міністерства.
Отже, положення п.п.4 п.61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII та розділу V Порядку №3284/5 є спеціальними нормами, які регулюють порядок здійснення Міністерством юстиції України контролю за діяльністю приватних виконавців у період дії на території України воєнного стану і цими нормами запроваджено окремий вид контролю за діяльністю приватних виконавців у період дії на території України воєнного стану, що здійснюється шляхом перевірки уповноваженим структурним підрозділом Міністерства дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків на підставі відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження і, у разі виявлення за наслідками такої перевірки ознак грубого порушення приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків здійснюється формування подання структурного підрозділу Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень, про зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць на підставі підпункту 4 пункту 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII, яке підписує керівник цього структурного підрозділу Міністерства та у якому обов`язково мають бути зазначені обставини, установлені структурним підрозділом Міністерства, з посиланням на джерела інформації (відомості автоматизованої системи виконавчого провадження, звернення учасника виконавчого провадження або іншої особи, інформація отримана від приватного виконавця тощо), зміст виявлених порушень з посиланням на відповідні норми нормативно-правових актів, і, у разі погодження цього подання не менше ніж п`ятьма членами Дисциплінарної комісії, здійснюється видання наказу Міністерства про зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць на підставі підпункту 4 пункту 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII.
При цьому доводи позивача відносно того, що положення розділу V Порядку №3284/5 суперечать приписам Закону №1403-VIII є безпідставними, бо саме приписами Закону №1403-VIII (п.п.4 п.61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII) запроваджено можливість притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності у виді зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць під час дії воєнного стану на підставі наказу Міністерства юстиції України за поданням керівника структурного підрозділу Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень, погодженим не менше ніж п`ятьма членами Дисциплінарної комісії, у разі виявлення ознак грубого порушення приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків, а норми розділу V Порядку №3284/5 деталізують процедуру проведення перевірки (здійснення Міністерством юстиції України контролю) за діяльністю приватних виконавців у період дії воєнного стану. Також, як вказано вище, відповідні зміни було внесено до Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.11.2017р. №3791/5, в частині відповідних повноважень членів Дисциплінарної комісії приватних виконавців.
З огляду на наведене, є необґрунтованими посилання позивача на те, що при проведенні перевірки його діяльності були порушені приписи п.п.3 п.61 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII, якими встановлено мораторій на проведення під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», планових та позапланових перевірок діяльності приватних виконавців, крім передбачених підпунктом 9 цього пункту перевірок приватних виконавців, стосовно яких є сумніви щодо факту здійснення ними своєї діяльності в офісі приватного виконавця, оскільки, як встановлено судом, у розглядуваному випадку відповідачем здійснено контроль за діяльністю приватного виконавця у період дії воєнного стану на підставі та у спосіб, передбачених приписами п.п.4 п.61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII, що визначають можливість здійснення Міністерством окремого виду контролю за діяльністю приватних виконавців у період дії на території України воєнного стану не шляхом проведення планових та позапланових перевірок, а шляхом здійснення перевірки уповноваженим структурним підрозділом Міністерства дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків на підставі відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження.
Норми п.п.4 п.61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII є чинними та неконституційними не визнавалися.
Також безпідставними є доводи позивача стосовно порушення відповідачем принципу правової визначеності та строків прийняття оскаржуваного рішення через направлення подання Міністерства юстиції України на погодження Дисциплінарній комісії приватних виконавців для притягнення приватного виконавця Маляра Я.А. до дисциплінарної відповідальності після спливу більш ніж двох місяців (02.08.2023р.) після отримання відповідачем скарги ТОВ «Торговий дім «Житомирські Ласощі» і направлення у зв`язку із цим запиту про надання позивачем пояснень від 04.05.2023р., тобто з порушенням строку, встановленого абзц.2 ч.1 розділу IV Порядку №3284/5, оскільки, як встановлено судом, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності здійснено не у загальному порядку притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності, в якому підлягає застосуванню абзц.2 п.1 розділу IV Порядку №3284/5 і встановлений ним двомісячний строк із дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше ніж за два роки з дня його вчинення, а з особливостями, визначеними розділом V Порядку №3284/5, пунктом 2 якого не встановлено строку на направлення подання структурного підрозділу Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень, про зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць на підставі підпункту 4 пункту 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII на погодження Дисциплінарній комісії приватних виконавців з моменту виявлення дисциплінарного проступку, водночас, слід зазначити, що у цьому випадку направлення подання про зупинення діяльності позивача строком на один місяць було направлено уповноваженим структурним підрозділом Міністерства юстиції України на погодження Дисциплінарній комісії приватних виконавців у строк, що не перевищує загальний строк притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності (не пізніше двох років з дня вчинення дисциплінарного проступку).
Таким чином, проведення перевірки позивача та процедура прийняття оскаржуваного рішення здійснені відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.
Щодо підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Приписами статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частиною четвертою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно з частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Частиною першою статті 42 Закону №1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.42 Закону №1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Згідно з частиною першою статті 31 Закону №1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону №1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частина п`ята статті 31 Закону №1403-VIII передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону №1403-VIII).
Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону №1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
На виконання статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок №643).
Відповідно до п.12 Порядку №643 розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Аналізуючи положення частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону №1403-VIII, слід дійти висновку, що питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.
Таким чином, вказані суми заборгованості не були стягнуті з боржника безпосередньо приватним виконавцем у виконавчих провадженнях, не були зараховані на рахунок приватного виконавця та в подальшому перераховані ним у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки, як це передбачено частиною першою та третьою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця та перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.
В ході розгляду справи позивачем вищевказані обставини не спростовані та фактично визнані.
Також під час розгляду справи позивачем не доведено вчинення ним будь-яких виконавчих дій, направлених на стягнення заборгованості у межах виконавчих проваджень №70397356, №70396902, №70397682, тим паче, з огляду на те, що, як встановлено під час перевірки позивача, з моменту винесення приватним виконавцем постанов про відкриття цих виконавчих проваджень (22.11.2022р. об 11год. 29хвил., об 11 год. 46хвил. та о 12год. 00хвил.) і до моменту надходження на електронну адресу позивача листа боржника ТОВ «Торговий дім «Житомирські Ласощі» про самостійне добровільне виконання ним вимог виконавчих документів і перерахування заборгованості за ними безпосередньо на рахунки стягувача ТОВ «Геліз» (22.11.2022р. о 12год. 45хв.) минула приблизно година часу.
При цьому суд зауважує, що і у вказаному поданні, і у спірному наказі чітко зазначено, що проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем приписів ст.31 Закону №1403-VIII, що свідчить про безпідставність доводів позивача про те, що зі спірного рішення не можливо встановити за яке порушення його притягнуто до відповідальності.
Водночас, суд наголошує, що таке порушення позивачем допущено саме як приватним виконавцем під час здійснення своєї професійної діяльності при винесенні постанов про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у виконавчих провадженнях №70397356, №70396902, №70397682, за фактичної відсутності підстав для стягнення такої винагороди з боржника, відтак доводи позивача відносно того, що оскаржуваним рішенням позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності без наявності на те законних підстав, оскільки в діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку, а самі дії, за вчинення яких на позивача накладено дисциплінарне стягнення, вчинялися позивачем не як приватним виконавцем, а як стягувачем в інших виконавчих провадженнях, є безпідставними та необґрунтованими. Тим більше, що і подальше звернення до примусового виконання вищевказаних постанов про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у виконавчих провадженнях №70397356, №70396902, №70397682 здійснене позивачем з метою стягнення не просто заборгованості, а стягнення саме основної винагороди приватного виконавця, стягнення якої відповідно до приписів частини третьої статті 45 Закону №1404-VIII відбувається в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Також суд зазначає, що вищевказане подання та оскаржуваний наказ на виконання вимог розділу V Порядку №3284/5 містять виклад обставин, установлених структурним підрозділом Міністерства, з посиланням на джерела інформації (відомості АСВП, скарга боржника та пояснення позивача), та зміст виявлених порушень з посиланням на відповідні норми нормативно-правових актів, а також мотивоване обґрунтування грубості допущеного позивачем порушення, яке обґрунтоване тим, що порушення приватним виконавцем вимог статті 31 Закону №1403-VIII свідчить про те, що приватний виконавець при здійсненні своєї діяльності не дотримується принципу та засад законності, передбачених п.2 ч.1 ст.4 Закону №1403-VIII та п.3 ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», що, в свою чергу, свідчить про грубе порушення приватним виконавцем вимог законодавства з примусового виконання рішень.
Суд, за вищевикладених обставин, погоджується з позицією відповідача щодо допущення позивачем грубого порушення вимог законодавства з примусового виконання рішень, а саме: вимог статті 31 Закону №1403-VIII, оскільки приватним виконавцем під час здійснення своєї професійної діяльності винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у виконавчих провадженнях №70397356, №70396902, №70397682, за фактичної та очевидної відсутності підстав для стягнення такої винагороди з боржника, які в подальшому звернуті приватним виконавцем до примусового виконання відповідно до приписів частини третьої статті 45 Закону №1404-VIII, внаслідок чого підприємству-боржнику завдано матеріальних збитків на загальну суму 425720,06грн, а приватний виконавець вищенаведеним способом отримав 425720,06грн. винагороди за відсутності на те законних підстав, фактично не стягнувши жодних коштів з боржника на користь стягувача у виконавчих провадженнях №70397356, №70396902, №70397682, у зв`язку із добровільною сплатою боржником цих коштів безпосередньо стягувачу.
Посилання позивача на те, що вищевказані постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у виконавчих провадженнях №70397356, №70396902, №70397682 є чинним жодним чином не спростовують допущення вищевказаних порушень чинного законодавства з боку позивача, бо не оскарження боржником таких постанов у судовому порядку не виключає можливості оскарження ним дій приватного виконавця щодо їх винесення шляхом подання відповідно скарги в адміністративному порядку.
Враховуючи викладене, відповідач обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для зупинення діяльності приватного виконавця Маляра Я.А. строком на один місяць на підставі п.п.4 п.61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1403-VIII.
Таким чином, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом, відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова