Справа № 320/39359/23
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року справа №320/39359/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Представництва "РІХТЕР ГЕДЕОН НРТ" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Представництво «Ріхтер Гедеон НРТ.» (далі позивач, Представництво) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.09.2023р. №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Представництво не вчиняло будь-яких порушень податкового законодавства, натомість правомірно скористалось пільгою зі сплати податку на прибуток, що повністю узгоджується з чинним законодавством. Позивач стверджує, що ним здійснюється діяльність виключно допоміжного та підготовчого характеру по відношенню до основної діяльності материнської Компанії нерезидента, тому не може вважатись постійним представництвом. Акт перевірки не містить жодних аргументів та/або матеріалів, які доводили б протилежне, а тому податкове повідомлення-рішення про збільшення податку на прибуток є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав та зазначив, що представництво компанії «Chemical Works of Richter Gedeon Plc» в Україні здійснювало діяльність ідентичну до діяльності материнської компанії, а тому вважає, що діяльність Представництва не носить допоміжний або підготовчий характер по відношенню до материнської компанії, а підпадає під критерії «постійного представництва» у розумінні п.4.1.193 п.14.1 ст.14 ПК України, а тому не може користуватися податковими привілеями. Відтак, відповідач вважає, що висновки акту за наслідками перевірки є обґрунтованими, підстави для скасування спірного податкового повідомлення-рішення відсутні.

Ухвалою суду 15.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача підтримав позов, просив задовольнити його в повному обсязі та подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив у їх задоволенні відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Суд за згодою сторін перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами і доказами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до п.п.78.1.21 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, зі змінами, у зв`язку зі змінами у п.п.69.2 п.69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, унесеними Законом України від 03 листопада 2022 року №2719-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо приватизації державного і комунального майна, яке перебуває у податковій заставі, та забезпечення адміністрування погашення податкового боргу» та згідно листа ДПС України від 17.03.2023 №5769/7/99-00-23-01-01-07-01 щодо отриманої інформації та документів від компетентного органу Угорської Республіки, які стосуються питань, що були охоплені під час попередньої перевірки представництва «Ріхтер Гедеон НРТ.» (код 22886381) та свідчать про порушення податкового законодавства при користуванні пільговим режимом оподаткування з податку на прибуток на підставі міжнародних договорів, наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 18.05.2023 №2441-п відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку представництва, за результатами якої складено акт №41550/Ж5/26-15-23-05-21/22886381 від 01.06.2023.

Перевіркою встановлено порушення Представництвом «Ріхтер Гедеон НРТ.»:

підпункту 141.4.7 пункту 141.4. статті 141 Податкового кодексу України, в результаті чого Представництвом занижено податок на прибуток у загальній сумі 23 786 876,00 грн, у тому числі за 2017 рік у сумі 7 457 544,00 грн, за 2018 рік у сумі 8 352 459,00 грн, за 2019 рік у сумі 7 976 873,00 грн;

підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України в частині несвоєчасного подання повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2020 рік.

Не погоджуючись з висновками контролюючого органу, позивачем подано заперечення від 15.06.2023 вих.№971 на акт перевірки №41550/Ж5/26-15-23-05-21/22886381 від 01.06.2023.

За результатами розгляду заперечень на акт Головне управління ДПС у м. Києві листом від 29.06.2023 №54210/6/26-15-23-05-06 повідомлено позивача, що висновки акта перевірки залишено без змін, а заперечення без задоволення.

На підставі акту перевірки №41550/Ж5/26-15-23-05-21/22886381 від 01.06.2023 Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 06.07.2023 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на загальну суму 29 733 595,00 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 23 786 876,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 5 946 719,00 грн.

Позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою від 31.07.2023 за вих. № 1280 на вказане податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2023.

Рішенням про результати розгляду скарги Державної податкової служби України від 22.09.2023 № 28164/6/99-00-06-01-01-06 частково задоволено скаргу позивача, скасовано податкове повідомлення-рішення від 06.07.2023 № в частині штрафних санкцій у сумі 1 994 218,00 грн, в іншій частині залишене без змін.

На підставі акту перевірки №41550/Ж5/26-15-23-05-21/22886381 від 01.06.2023 та рішення Державної податкової служби України від 22.09.2023 № 28164/6/99-00-06-01-01-06 Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 28.09.2023 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на загальну суму 27 739 377,00 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 23 786 876,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 3 952 501,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним, таким, що прийняте з порушенням вимог податкового законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI.

За правилами підпункту 141.4.7 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 23 травня 2020 року) суми прибутків нерезидентів, які провадять свою діяльність на території України через постійне представництво, оподатковуються в загальному порядку. При цьому таке постійне представництво прирівнюється з метою оподаткування до платника податку, який провадить свою діяльність незалежно від такого нерезидента.

У разі якщо нерезидент провадить свою діяльність в Україні та за її межами і при цьому не визначає прибуток від своєї діяльності, що ведеться ним через постійне представництво в Україні, сума прибутку, що підлягає оподаткуванню в Україні, визначається на підставі складення нерезидентом окремого балансу фінансово-господарської діяльності, погодженого з контролюючим органом за місцезнаходженням постійного представництва, з урахуванням вимог, визначених статтею 39 цього Кодексу.

У разі неможливості визначити шляхом прямого підрахування прибуток, отриманий нерезидентами з джерелом його походження з України, оподатковуваний прибуток визначається контролюючим органом як різниця між доходом та витратами, визначеними шляхом застосування до суми отриманого доходу коефіцієнта 0,7 з урахуванням вимог, визначених статтею 39 цього Кодексу.

Законом України №466-IX від 16 січня 2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон №466-IX) абзаци другий і третій підпункту 141.4.7 викладено в такій редакції:

«Постійне представництво визначає обсяг оподатковуваного прибутку, отриманого протягом звітного (податкового) періоду, відповідно до принципу «витягнутої руки». Оподатковуваний прибуток постійного представництва має відповідати прибутку незалежного підприємства, що здійснює таку саму або аналогічну діяльність у таких самих або аналогічних умовах і діє в повній незалежності від нерезидента, постійним представництвом якого воно є.

Обсяг оподатковуваного прибутку постійного представництва розраховується відповідно до положень статті 39 цього Кодексу».

Отже, за змістом наведеної вище норми саме від наявності підстав для визнання представництва нерезидента постійним залежить порядок оподаткування його доходів.

Законодавче визначення «постійного представництва» міститься у підпункті 14.1.193 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

В редакції зазначеної статті, що була чинна до 23 травня 2020 року, було наведене наступне визначення: «постійне представництво - постійне місце діяльності, через яке повністю або частково проводиться господарська діяльність нерезидента в Україні, зокрема: місце управління; філія; офіс; фабрика; майстерня; установка або споруда для розвідки природних ресурсів; шахта, нафтова/газова свердловина, кар`єр чи будь-яке інше місце видобутку природних ресурсів; склад або приміщення, що використовується для доставки товарів, сервер.

З метою оподаткування термін «постійне представництво» включає будівельний майданчик, будівельний, складальний або монтажний об`єкт чи пов`язану з ними наглядову діяльність, якщо тривалість робіт, пов`язана з таким майданчиком, об`єктом чи діяльністю, перевищує шість місяців; надання послуг нерезидентом (крім послуг з надання персоналу), у тому числі консультаційних, через співробітників або інший персонал, найнятий ним для таких цілей, але якщо така діяльність провадиться (в рамках одного проекту або проекту, що пов`язаний з ним) в Україні протягом періоду або періодів, загальна тривалість яких становить більш як шість місяців, у будь-якому дванадцятимісячному періоді; резидентів, які мають повноваження: діяти від імені виключно такого нерезидента (проведення переговорів щодо суттєвих умов та/або укладення договорів (контрактів) від імені цього нерезидента), що призводить до виникнення у цього нерезидента цивільних прав та обов`язків; та/або утримувати (зберігати) запаси товарів, що належать нерезиденту, із складу яких здійснюється поставка товару від імені нерезидента, крім резидентів, що мають статус складу тимчасового зберігання або митного ліцензійного складу.

Постійним представництвом не є використання будівель або споруд виключно з метою зберігання, демонстрації або доставки товарів чи виробів, що належать нерезиденту; зберігання запасів товарів або виробів, що належать нерезиденту, виключно з метою зберігання або демонстрації; зберігання запасів товарів або виробів, що належать нерезиденту, виключно з метою переробки іншим підприємством; утримання постійного місця діяльності виключно з метою закупівлі товарів чи виробів або для збирання інформації для нерезидента; направлення у розпорядження особи фізичних осіб у межах виконання угод про послуги з надання персоналу; утримання постійного місця діяльності виключно з метою провадження для нерезидента будь-якої іншої діяльності, яка має підготовчий або допоміжний характер».

Законом №466-IX абзаци другий і третій підпункту 14.1.193 замінено двадцятьма чотирма новими абзацами нового змісту. Серед іншого, було внесено такі зміни:

З метою оподаткування термін «постійне представництво» включає: б) надання послуг нерезидентом (крім послуг з надання персоналу), у тому числі консультаційних, через співробітників, найнятих ним для таких цілей, якщо така діяльність провадиться (в рамках одного проекту або проекту, що пов`язаний з ним) в Україні протягом періоду або періодів, загальна тривалість яких становить більш як 183 дні у будь-якому дванадцятимісячному періоді (абзац четвертий підпункту 14.1.193 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Постійним представництвом не є: а) використання будівель або споруд виключно з метою зберігання, демонстрації товарів чи виробів, що належать нерезиденту; б) зберігання запасів (товарів або виробів), що належать нерезиденту, виключно з метою зберігання або демонстрації; в) зберігання запасів (товарів або виробів), що належать нерезиденту, виключно з метою переробки іншим підприємством; г) утримання постійного місця діяльності виключно з метою закупівлі товарів чи виробів або для збору інформації для нерезидента; ґ) направлення у розпорядження особи фізичних осіб у межах виконання угод про послуги з надання персоналу; д) утримання постійного місця діяльності з іншою метою (абзаци 16-23 підпункту 14.1.193 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до абзацу 24 підпункту 14.1.193 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України утримання постійного місця діяльності виключно для здійснення будь-якої комбінації видів діяльності, зазначених у підпунктах «a» - «д» цього підпункту, за умови, що такі види діяльності (їх комбінація) мають підготовчий або допоміжний характер для такого нерезидента, не є постійним представництвом.

Постійне представництво нерезидента в Україні визнається також у разі, якщо діяльність в Україні здійснюють декілька нерезидентів - пов`язаних осіб, якщо така діяльність у сукупності виходить за межі діяльності підготовчого або допоміжного характеру для такої групи нерезидентів - пов`язаних осіб. У такому разі постійне представництво визнається для кожного такого нерезидента - пов`язаної особи. Даний абзац застосовується лише у випадку, коли діяльність таких нерезидентів - пов`язаних осіб в Україні становить у сукупності взаємодоповнюючі функції тісно пов`язаного бізнес-процесу (абзац 25 підпункту 14.1.193 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Отже, підпункт 14.1.193 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлює низку критеріїв, за якими постійне місце діяльності нерезидента слід розглядати як постійне представництво.

Поряд з цим, пункт 3.2 статті 3 Податкового кодексу України передбачає, що якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України (пункт 103.1 статті 103 ПК України).

Як визначено підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 статті 133 Податкового кодексу України, платниками податку з числа нерезидентів є постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи із джерелом походження з України або виконують агентські (представницькі) та інші функції стосовно таких нерезидентів чи їх засновників.

Постійне представництво до початку своєї господарської діяльності стає на облік у податковому органі за своїм місцезнаходженням у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Постійне представництво, яке розпочало свою господарську діяльність до реєстрації у податковому органі, вважається таким, що ухиляється від оподаткування, а одержані ним прибутки вважаються прихованими від оподаткування (пункт 133.3 статті 133 ПК України).

Об`єктом оподаткування податком на прибуток, згідно із підпунктом 134.1.2 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, є дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

23 квітня 1996 року Законом № 137/96-ВР Верховна Рада України ратифікувала Конвенцію між Україною і Угорською Республікою про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень, яка набрала чинності для України з 24 серпня 1996 року.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції для цілей цієї Конвенції термін «постійне представництво» означає постійне місце діяльності, через яке повністю або частково здійснюється комерційна діяльність підприємства.

Термін «постійне представництво» включає зокрема: а) місцезнаходження дирекції; b) відділення; c) контору; d) фабрику; e) майстерню; f) установку або споруду для розвідки природних ресурсів; g) шахту, нафтову або газову свердловину, кар`єр або будь-яке інше місце видобутку природних ресурсів; h) склад або іншу споруду, що використовується як торговельна точка. (пункт 2 статті 5 Конвенції).

При цьому, пунктом 4 статті 5 Конвенції передбачено, що незважаючи на попередні положення цієї статті термін «постійне представництво» не розглядається як такий, що включає:

а) використання споруд виключно з метою зберігання, показу або поставки товарів чи виробів, що належать підприємству;

b) утримання запасів товарів або виробів, що належать підприємству, виключно з метою зберігання або доставки;

c) утримання запасів товарів або виробів, що належать підприємству, виключно з метою переробки іншим підприємством;

d) утримання постійного місця діяльності виключно з метою закупівлі товарів чи виробів або для збирання інформації для підприємства;

e) утримання постійного місця діяльності виключно з метою здійснення для підприємства будь-якої іншої діяльності, яка має підготовчий або допоміжний характер;

f) утримання постійного місця діяльності виключно для здійснення будь-якої комбінації видів діяльності, перелічених у підпунктах від a) до e), за умови, що сукупна діяльність постійного місця діяльності, яка виникає внаслідок такої комбінації, має підготовчий або допоміжний характер.

Отже, як національне, так і міжнародне законодавство встановлює, що одним із випадків, коли господарська діяльність нерезидента, що здійснюється через його представництво в Україні, не підпадає під визначення «постійне представництво» є здійснення таким представництвом комбінації видів діяльності, описаних в інших підпунктах пункту 4 статті 5 Конвенції, якщо наслідком такої комбінації є сукупна діяльність підготовчого чи допоміжного характеру.

Слід також зазначити, що питання розмежування між «постійним» і «непостійним» представництвом неодноразово було предметом розгляду у Верховному Суді, висновки якого підлягають врахуванню під час вирішення цього спору.

У постановах від 24 травня 2019 року у справі №826/3191/13-а, від 16 березня 2020 року у справі №826/7675/18 Верховний Суд вказував, що для розмежування «постійного» представництва від «непостійного» (некомерційного) слід виділити ключові характеристики, які слугують базою для їх розмежування. Насамперед, діяльність некомерційного представництва має виключно підготовчий або допоміжний характер щодо діяльності материнської компанії і має бути відмінною від статутних функцій материнської компанії.

Водночас, постійним представництвом визнається особа, яка загалом здійснює діяльність, аналогічну материнській компанії, або якщо така діяльність є переважною. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 15 березня 2016 року у справі №826/14127/14, відповідно до якої у разі здійснення представництвом нерезидента видів або виду діяльності, яка є тотожною основній діяльності нерезидента, таке представництво набуває статусу постійного представництва, а його діяльність на території України оподатковується в загальному порядку.

Отже, одним із визначальних критеріїв для відмежування «постійного» представництва від «непостійного» є характер діяльності, що здійснюється материнською компанією і її представництвом у договірній країні. Якщо основний вид діяльності представництва є тотожним з видом діяльності материнської компанії, визначеним у статутних документах нерезидента, представництво в цілях оподаткування розглядається як постійне представництво.

Перевіркою встановлено, що Компанія «Chemical Works of Richter Gedeon Ріс» (Угорщина) здійснює свою комерційну діяльність на території України через Представництво «Ріхтер Гедеон НРТ.».

Згідно свідоцтва про право власності від 13.05.2014 №21548696 компанії «Chemical Works of Richter Gedeon Ріс» належить приміщення площею 1179 кв.м., яке використовує у своїй діяльності.

Як зазначено контролюючим органом в акті перевірки, основним видом діяльністю Компанії «Chemical Works of Richter Gedeon Ріс» є виробництво та оптова торгівля ліками, фармацевтичними товарами.

В акті перевірки податковим органом зазначено, що Представництво здійснювало діяльність тотожну з діяльністю Компанії. Зокрема, в акті перевірки діяльність Представництва з просування, реєстрації, фармаконагляду та реклами лікарських засобів розглядається як така, що є ідентичною основній діяльності Компанії.

Водночас, з метою збільшення продажу на території України лікарських засобів, які придбані для цілей дистрибуції Компанії, Представництво, діючи в інтересах Компанії, здійснювало реєстрацію відповідних лікарських засобів як неодмінної умови рекламування та реалізації лікарських засобів в Україні.

За своїм характером дії щодо реєстрації та рекламування лікарських засобів носили підготовчий та допоміжний характер, адже їх вчинення було покликане забезпечити можливість реалізації відповідного лікарського засобу на території України. Одні лише реєстрація та рекламування лікарського засобу не є операціями, які безумовно призводять до отримання доходу на території України.

Представництво під час здійснення реєстрації лікарських засобів (отримання реєстраційних посвідчень на лікарські засоби), просування лікарських засобів серед спеціалістів сфери охорони здоров`я, дослідження ринку та фармаконагляду провадило діяльність, що носить допоміжний та підготовчий характер по відношенню до зазначеної вище основної діяльності Компанії виробництва та реалізації лікарських засобів. Усі види діяльності Представництва віддалені від отримання доходу Компанією і не мають прямого впливу на отримання такого доходу.

В акті перевірки не поставлено під сумнів або доведено, що Компанія має інші види діяльності в якості основних, або що Представництво дублює чи безпосередньо бере участь в основній діяльності Компанії або у діяльності, яка безпосередньо приносить дохід Компанії.

Вищезазначене підтверджується фінансовою звітністю Компанії, відповідно до якої основною діяльністю Компанії є саме виробництво та оптова торгівля ліками та фармацевтичними товарами.

Позивач виконував виключно підготовчі та/або допоміжні функції для забезпечення основної діяльності Компанії, що відповідало видам його діяльності, визначеним в Положенні та в ЄДРПОУ. Так, видом діяльності Представництва є дослідження кон`юнктури ринку та виявлення суспільної думки, в той час як основні види діяльності Компанії є виробництво та оптова торгівля ліками, фармацевтичними товарами.

Враховуючи наведене, діяльність позивача на території України є відмінною від діяльності материнської компанії та має виключно допоміжний характер.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що за своїм змістом фармаконагляд покликаний виявляти та запобігати виникненню небажаних ефектів або інших можливо пов`язаних з прийомом лікарського препарату проблем. Він є діяльністю, яка хоча і повинна на постійній основі супроводжувати вироблення і реалізацію лікарських засобів, проте, жодним чином не впливає саме на торгівлю останніми і, відповідно, не є такою, що призводить до отримання прибутку. Отже, наявні обґрунтовані підстави вважати таку діяльність допоміжною.

Суд також враховує, що під допоміжною діяльністю слід розуміти таку діяльність, результати якої суб`єкт господарювання використовує саме для обслуговування та супроводження свого основного виду діяльності. При цьому, діяльність допоміжного характеру може здійснюватися як тимчасово, так і на постійній основі. Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи податкового органу, що діяльність із здійснення фармаконагляду та реєстрації лікарських засобів провадиться Представництвом на постійній основі, що саме по собі є підставою для визнання його постійним. Визначальною в цьому випадку є оцінка саме характеру здійснюваних Представництвом видів діяльності.

При цьому, відповідачем під час перевірки не здійснювалось порівняння або аналізу того, що є основною діяльністю Компанії. Будь-яка компанія/підприємство може мати різні види діяльності, проте для цілей застосування пільг, передбачених конвенціями про уникнення подвійного оподаткування необхідно розрізняти основні і допоміжні види діяльності. Пільги з оподаткування надаються саме представництвам, чия діяльність носить допоміжний або підготовчий характер по відношенню до діяльності відповідних материнських компаній.

Таким чином, без детального аналізу діяльності материнської компанії та її представництва, порівняння відповідних видів діяльності неможливо робити висновки щодо того, чи є відповідне представництво постійним і чи має воно право на користування пільгами, передбаченими відповідною конвенцією про уникнення подвійного оподаткування та законодавством України.

Згідно з висновками акту перевірки, відсутнє встановлення факту виробництва або продажу Представництвом на території України лікарських засобів чи інших товарів, що є основними видами діяльності материнської компанії. Крім того, функції та види діяльності Компанії та Представництва чітко розмежовані та не співпадають.

Також є неприйнятним висновок податкового органу, що позивач є постійним представництвом оскільки здійснював таку діяльність як збір інформації про ринок України, рекламування, реєстрація та сертифікація медичних препаратів, маркетингові послуги, організація та проведення медичних конференцій, тощо, оскільки за своїм характером такі дії носили підготовчий та допоміжний характер, оскільки їх було вчинено для забезпечення можливості реалізації відповідного товару на території України.

Зазначені дії Представництва не є операціями, які безумовно призводять до отримання доходу на території України.

Крім того, будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач, діючи в інтересах Компанії та здійснюючи згадані заходи, отримував від цього дохід, відповідачем надано не було.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що Представництво під час здійснення реєстрації лікарських засобів (оплата обов`язкових платежів за реєстрацію), просування лікарських засобів серед спеціалістів сфери охорони здоров`я, дослідження ринку та фармаконагляду провадило діяльність, здійснювало допоміжну та підготовчу складову по відношенню до описаної вище основної діяльності Компанії виробництва та реалізації лікарських засобів.

Натомість, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, а відтак є необґрунтованими висновки контролюючого органу про заниження позивачем податку на прибуток іноземних юридичних осіб.

Окрім того, контролюючий орган при розрахунку встановленого заниження показників, задекларованих Представництвом відповідно до підпункту 141.4.7 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, з метою визначення суми прибутку до суми нібито одержаного (нарахованого) доходу було застосовано коефіцієнт 0,7, однак, відповідно до п. 60 підрозділу 10 Податкового кодексу України редакція підпункту 141.4.7 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, яка передбачає можливість застосування даного коефіцієнту, застосовувалася виключно до 31.12.2020, починаючи з 01.01.2021 чинна і на сьогодні редакція підпункту 141.4.7 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України не передбачає можливості його застосування та встановлює інші правила розрахування прибутку.

Тобто, враховуючи, що станом на момент проведення перевірки, складення акту перевірки та здійснення зазначених розрахунків діяла редакція підпункту 141.4.7 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, яка не передбачає можливість застосування такого коефіцієнта, що також вказує на неналежне проведення розрахунку суму прибутку, а отже і суму наявного заниження показників.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 28.09.2023 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість прийнятого ним оскаржуваного податкових повідомлення-рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.

На підставі частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягають стягненню здійсненні ним судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов Представництва «Ріхтер Гедеон НРТ.» (01054, м. Київ, вул. Тургенівська, 17-Б, ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) від 28.09.2023р. №.

3. Стягнути на користь Представництва «Ріхтер Гедеон НРТ.» (01054, м. Київ, вул. Тургенівська, 17-Б, ) сплачений судовий збір у розмірі 26 840,00 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011).

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.