Справа № 620/5698/24
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5698/24 Суддя (судді) першої інстанції: Наталія БАРГАМІНА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Бєлової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення з позивачем фактичного остаточного розрахунку при звільненні зі служби, що виразилось у несвоєчасній виплаті в повному обсязі грошової допомоги у розмірі 50% місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 7 (сім) повних календарних років служби в Національному антикорупційному бюро України; стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2023 по 06.04.2024, за 180 календарних днів, у сумі 645 931,8 грн (шістсот сорок п`ять тисяч дев`ятсот тридцять одну гривню 80 коп).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 позов ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів було задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Національного антикорупційного бюро України щодо не проведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні, стягнуто з Національного антикорупційного бюро України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 74206,80 грн з відрахуванням зборів, податків та інших обов`язкових платежів з вказаної суми, в решті позову відмовлено.

До суду від позивача надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відсутність доказів оплати наданої правничої допомоги не є підставою для відмови у задоволенні відповідної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції вказав, що матеріали справи не містять доказів оплати наданої правничої допомоги (квитанції, платіжного доручення), внаслідок чого відсутні підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За правилами ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, витрати на правничу допомогу є складовою витрат, пов`язаних з розглядом м справи.

Приписами ч.1, 2 ст.134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Колегія суддів наголошує, що відповідно до ч.3 ст.252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У постанові Верховного Суду від 19.03.2020 року у справі №640/6209/19 щодо застосування статті 252 КАС України сформульовано правовий висновок, відповідно до якого додаткове рішення у справі після його ухвалення стає невід`ємною частиною основного рішення по суті позовних вимог, отже, незалежно від результату вирішення ним передбачених частиною першою статті 252 КАС України вимог або питань, процесуальна форма його викладення та порядок його оскарження є таким, що і для основного рішення у справі.

Означені у ч.1 ст.252 КАС України питання не можуть вирішуватись по суті шляхом постановлення ухвали про відмову в ухваленні додаткового судового рішення. Така ухвала постановляється виключно у випадку відсутності передбачених законом підстав для ухвалення додаткового судового рішення.

Вирішуючи заяву позивача, суд першої інстанції фактично погодився з наявністю підстав для вирішення питання про судові витрати, та навів свої мотиви щодо обґрунтованості викладених у такій заяві вимог, проте замість додаткового рішення постановив з цього питання ухвалу про відмову в ухваленні додаткового судового рішення.

Отже, у випадку, коли суд визнає, що ним не було вирішено питання про судові витрати в основному судовому рішенні і розглядає питання наявності/відсутності підстав для стягнення судових витрат з тієї чи іншої сторони, суд має ухвалити судове рішення у формі «додаткового рішення» або «додаткової постанови» з урахуванням форми ухваленого основного судового рішення.

Таким чином, згідно указаної позиції Верховного Суду, постановлення за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення і висновку про відсутність підстав для стягнення судових витрат судового рішення у формі ухвали є порушенням норм ст.252 КАС України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що постановляючи оскаржувану ухвалу судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права щодо форми судового рішення та його змісту, позаяк за наявності на те процесуальних підстав питання щодо ухвалення додаткового судового рішення по суті заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішувалося.

Викладені обставини, у свою чергу, свідчать, що у межах апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не надається оцінка наявності підстав для присудження за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розрізі положень ч.9 ст.139 КАС України, оскільки повноваженнями щодо ухвалення додаткового рішення у справі наділений той суд, який приймав рішення по суті спору.

Згідно з положеннями ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі вищенаведеного, враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

Н.В. Безименна