Справа № 200/1342/24
Суддя: Шувалова Т.О.
Дата ухвалення: 2024-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
О К Р Е М А У Х В А Л А
07 жовтня 2024 року Справа №200/1342/24
Донецький окружний адміністративний суду складі головуючого судді Шувалової Т.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану в порядку статей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративній справі № 200/1342/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, вчинені при виконанні рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі № 200/1342/24 в частині повторної відмови ОСОБА_1 у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню пункту 9 частини 1 статті 129, статті 129-1 Конституції України, статті 370 КАС України при виконанні рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі № 200/1342/24 та розгляду звернення ОСОБА_1 щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області протягом місяця надати до суду звіт про виконання Окремої ухвали.
На обґрунтування заяви позивачкою зазначено, що відповідач розглянув заяву позивачки та повторно відмовив у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства. Позивачка вважає, що повторне вчинення протиправних дій відповідачем прямо вказує на умисне необґрунтоване ухилення від виконання висновків суду, що є прямим грубим порушенням її суб`єктивних прав та законних інтересів.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року заяву залишено без руху.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року заяву прийнято до розгляду, вирішено проводити розгляд заяви без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач надав письмові заперечення щодо поданої представником позивачки заяви в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в яких просив відмовити у задоволенні заявленої заяви. Зазначив, що у зв`язку із тим, що вказане судове рішення було виконане останнім в тому обсязі, в якому було вказано, а саме повторно розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо прийому у неї декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації, з урахуванням висновків суду, за наслідком чого прийнято рішення про відмову у прийнятті декларації.
Вирішуючи заву позивачки по суті, суд зазначає наступне.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 24.01.2024 про прийняття декларації про відмову від громадянства російської федерації з прийняттям відповідного рішення, з урахування висновків суду в даній справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Так, судом при дослідженні поданої заяви та заперечень, встановлено, що виконуючи рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року, залишене без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2024 року, Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області повторно відмовило позивачці у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства.

Вказана відмова оформлена листом від 09.08.2024 №П-200/6/1401.16/344-24, в якій, зокрема, зазначено, що в декларації про відмову від іноземного громадянства від 24.01.2024 ОСОБА_1 вказано в якості незалежної від неї причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) російської федерації «процедура оформлення припинення громадянства (підданства) російської федерації для осіб, які постійно проживають на території України, не здійснюється». Надана декларація містить невідповідність встановленому зразку, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.08.2012 № 715, а саме в частині вказаного пункту 4, який за зразком має містити інше формулювання. Вказана як незалежна від ОСОБА_1 причина неотримання документа про припинення громадянства російської федерації не відповідає як Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III, так і федеральному закону «Про громадянство російської федерації» від 18.04.2023 № 138-ФЗ, оскільки у розумінні Закону України «Про громадянство України» незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства «нездійснення процедури оформлення припинення іноземного громадянства» розглядається, як нездійснення процедури припинення іноземного громадянства у зв`язку з відсутністю у національному законодавстві такої процедури, тобто процедура припинення іноземного громадянства не визначена взагалі на національному законодавчому рівні. Федеральний закон російської федерації «Про громадянство російської федерації» від 18.04.2023 № 138-ФЗ та Положення про порядок розгляду питань громадянства рф, затверджене указом президента російської федерації «Питання громадянства російської федерації» від 22.11.2023 № 889 передбачає чітку процедуру припинення російського громадянства за заявою особи. Припинення діяльності закордонних дипломатичних установ російської федерації на території України не впливає на здійснення російськими уповноваженими органами процедури припинення російського громадянства, а отже не може вважатися незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення громадянства російської федерації.

У зв`язку з чим Головним управлінням Державної міграційної служби України в Донецькій області повернуто матеріали, додані до звернення позивачкою.

При цьому, з мотивувальної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2024 року убачається, що зобов`язуючи відповідача повторно розглянути питання щодо прийняття декларації ОСОБА_1 про відмову від громадянства російської федерації, суд виходив з того, що відповідач не розглянув по суті звернення позивачки, не надав жодної оцінки підставам подачі нею саме декларації та зобов`язав подати документ, неможливість отримання якого по суті і стало підставою для подачі такої декларації.

Судами першої та апеляційної інстанції констатовано, що позивачка мала повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства рф наразі не є можливим.

Однак, Головне управління Державної міграційної служби в Донецькій області такі висновки суду до уваги не взяті та при повторному розгляді заяви позивачки відмовлено у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства з підстав, яким вже була надана оцінка судами першої та апеляційної інстанції.

Отже, зазначене свідчить про невиконання відповідачем рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року, яке залишене без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2024 року.

Пунктом 6 частини першої статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення

Стаття 129-1 Конституції України встановлює, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом випадку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Шмалько проти України від 20 липня 2004 року вказав, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Отже право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Враховуючи наведене, виконуючи рішення суду відповідач зобов`язаний враховувати обставини встановленні судовим рішенням та висновки, які зроблені судом при розгляді справи.

При цьому, чекаючи на виконання рішення суду відповідачем, позивачка мала легітимні очікування розраховувати на те, що декларація про відмову від іноземного громадянства буде прийнята на підставі чинного законодавства та з обов`язковим врахуванням вже встановлених судом фактів та обставин, правовідносини щодо яких вже були предметом спору.

У пунктах 46, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 р. у справі ОСОБА_3 проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), N 2132/02, п. п. 24-27, від 13.06.2006, п. п. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" N 11944/05 від 12.05.2011).

У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19.02.2009).

Так, статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (частина шоста статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Суд вважає, що відповідачем, під час виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2024 року в частині повторного розгляду заяви позивачки про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, відмовлено з підстав, яким уже надана оцінка суду, а саме проігноровано констатований судом факт що позивачка мала повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки судом встановлено обставини неможливості отримання ОСОБА_1 документа про припинення громадянства рф. А тому заява представника позивачки, подана у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає задоволенню.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

За приписами статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 248, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , подану в порядку статей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративній справі № 200/1342/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, вчинені при виконанні рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі № 200/1342/24 в частині повторної відмови ОСОБА_1 у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню пункту 9 частини першої статті 129, статті 129-1 Конституції України, статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України при виконанні рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі № 200/1342/24 та розгляду звернення ОСОБА_1 щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства;

Про вжиті заходи повідомити Донецький окружний адміністративний суд не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст ухвали складено та підписано 07 жовтня 2024 року.

Суддя Т.О. Шувалова