Справа № 420/30535/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 жовтня 2024 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Білостоцький О.В., розглянувши заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №420/30535/24, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати неправомірною та скасувати прийняту 04.07.2024 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області Постанову №26 про накладення штрафу за порушення Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин», якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 40 000 грн.

- визнати неправомірною та скасувати прийняту 04.07.2024 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області Постанову №27 про накладення штрафу за порушення Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин», якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 48 000 грн.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову в адміністративній справі №420/30535/24, в якій він просить суд:

- зупинити дію постанови Головного управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області №26 від 04.06.2024 року про накладення штрафу за порушення Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин», якою накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 40 000 грн.;

- зупинити дію постанови Головного управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області №27 від 04.06.2024 року про накладення штрафу за порушення Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин», якою накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 48 000 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що його не було повідомлено ані про складання протоколів, ані про час і дату слухання справи, було грубо порушено його право на захист своїх прав та надання доказів у справі і пояснень, не було повідомлено про винесення оскаржуваних постанов №26 та №27 про накладення штрафу за порушення Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин». Про наявність оскаржуваних постанов позивач дізнався від державного виконавця Ренійського відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського району Одеської області 17.09.2024 року при ознайомленні з постановами ВП №76066742 та ВП №76066960 про відкриття виконавчого провадження. Водночас, відповідно до вимог оскаржуваних постанов №26 та №27 від 04.07.2024 року штраф сплачується протягом п`ятнадцяти днів після набрання законної сили постановою про його накладення, про що оператор ринку або його уповноважена особа повідомляють Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області відповідним документом. Оскільки постанови набрали чинності 05.08.2024 року, то вже почали діяти строки на примусове стягнення суми штрафу з позивача.

За твердженням позивача, в даному випадку оскарження постанов в судовому порядку само по собі не зупиняє їх виконання та вже звернено до виконання, що ускладнює поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ФОП ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся до суду із адміністративним позовом в межах провадження №420/30535/24.

Також за твердженням позивача, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, бо державним виконавцем вже розпочато примусове виконання оскаржуваних постанов, через що можливе накладення арешту на рахунки позивача. У разі встановлення протиправності оскаржуваних постанов та задоволення позовних вимог про їх скасування, позивачу доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути власне майно та кошти, на яке може бути звернено стягнення примусового виконання цих постанов.

Дослідивши вказану заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Вирішуючи питання про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову, суд оцінює наявність обставин, що зумовлюють винесення відповідної ухвали, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах адміністративної справи та керуючись законом.

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У частині 2 ст. 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмету позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року №2 Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Правовий інститут забезпечення адміністративного позову має застосовуватися лише у виключних випадках та за умови існування обґрунтованої небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам особи до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадках, якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Так, за ч.1 ст. 1 Закону України №1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів, рішень (актів) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (ч.1 ст. 12 Закону України №1404-VIII).

Згідно приписів п. 1 ч. 14 ст. 66 Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин» від 18.05.2017 року №2042-VIII за результатами розгляду справи головний державний інспектор (головний державний ветеринарний інспектор) виносить, зокрема, постанову про накладення штрафу.

Відповідно до ч. 15 ст. 66 ЗУ №2042-VIII постанова про накладення штрафу має відповідати вимогам до виконавчого документа, передбаченим Законом України "Про виконавче провадження".

Постанова у справі, яку не було оскаржено у встановлений законом строк, набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Постанова у справі, оскаржена до суду, набирає законної сили з дня набрання законної сили відповідним судовим рішенням (ч. 22 ст. 66 №2042-VIII).

Штраф підлягає сплаті протягом п`ятнадцяти днів після набрання законної сили постановою про накладення штрафу. Сплата штрафу не звільняє особу, щодо якої винесено постанову у справі, від обов`язку усунення допущеного правопорушення, а також від обов`язку відшкодування пов`язаної з ним шкоди (завданих збитків).

Якщо штраф не сплачено у строк, встановлений частиною двадцять третьою цієї статті, примусове виконання постанови про накладення штрафу здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Суми штрафів зараховуються до державного бюджету (ч.ч. 23 та 24 ст. 66 №2042-VIII) .

За п.2 частиною 1 ст.26 Закону України №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Суд зауважує, що позивачем було надано до суду докази здійснення Ренійським відділом державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області дій, спрямованих на стягнення з нього штрафу на підставі оскаржуваних постанов №26 та №27, винесених Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області, зокрема, виконавчим органом було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень №76066960 та №76066742 від 17.09.2024 року.

Тобто, наразі на підставі постанов Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області постанов №26 та №27 від 04.07.2024 року про накладення штрафу на позивача за порушення Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин», які є предметом оскарження в адміністративній справі №420/30535/24, відкриті виконавчі провадження, в яких державним виконавцем вже вчиняються дії щодо звернення стягнення на грошові кошти позивача для виконання вищевказаних постанов.

Аналіз обставин справи свідчить про наявність дійсного спору поміж учасниками справи та реальність загрози виникнення суттєвої матеріальної шкоди позивачу, яка полягає потенційному примусовому виконанні оскаржуваних постанов та застосуванні державним виконавцем заходів примусового виконання згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на вказане, не надаючи попередньої оцінки щодо законності винесення Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області постанов №26 та №27 від 04.07.2024 року про накладення штрафу на позивача за порушення Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин», суд вважає, що стягнення з позивача в порядку виконавчих проваджень грошових коштів (штрафу), в тому числі витрат на виконавче провадження, відкритих на виконання оскаржуваних постанов Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області постанов №26 та №27 від 04.07.2024 року, до ухвалення рішення в адміністративній справі №420/30535/24 істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Виходячи з викладеного суд вважає, що невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а вжиття заявленого позивачем заходу забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб. За таких умов клопотання позивача про забезпечення позову у справі №420/30535/24 є обґрунтованим, а тому таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись приписами ст.ст. 5-11, 19, 150-154, 241, 243, 248, 256, 293-295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про забезпечення позову в адміністративній справі №420/30535/24 задовольнити.

Зупинити стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі виконавчого документа - постанови Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області №26 від 04.07.2024 року про накладення штрафу у розмірі 40 000 грн. до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №420/30535/24.

Зупинити стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі виконавчого документа - постанови Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області №27 від 04.07.2024 року про накладення штрафу у розмірі 48 000 грн. до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №420/30535/24.

Копію ухвали направити учасникам справи та Ренійському відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Ухвалу суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп. 15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя Білостоцький О.В.