Справа № 580/4700/24
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 580/4700/24

адміністративне провадження № К/990/34912/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі №580/4700/24 за позовом ОСОБА_1 до Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного державного виконавця Вдовиченко Наталії Олександрівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Черкаській області, про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування постанов, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач-1), Головного державного виконавця Вдовиченко Наталії Олександрівни (далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Черкаській області, у якому, з урахуванням поданої позовної заяви у новій редакції від 22 травня 2024 року, просила:

1. Визнати дії та бездіяльність державних виконавців Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) незаконними та протиправними, які полягають у діях та бездіяльності, про що викладено в редакції даної скарги, в тому числі:

1) у прийняті до виконання:

- вимоги №Ф-1244-55У, виданої 09 листопада 2018 року про стягнення боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн на користь ГУ Державної фіскальної служби у Черкаській області та безпідставності відкриття ВП № НОМЕР_2 від 13 березня 2024 року на виконання такої вимоги не за місцем її виконання;

- вимоги №Ф-1244-55У (з тим же номером вимоги), виданої 07 лютого 2020 року про стягнення боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в розмірі 13473,9 грн на користь ГУ Державної податкової служби у Черкаській області та безпідставності відкриття ВП НОМЕР_3 від 07 березня 2024 року на виконання вимоги не за місцем її виконання, які було подано з пропущенням строку для їх пред`явлення;

2) в укритті інформації від скаржника про перебування на виконанні вимог податкового органу;

3) у проведенні виконавчих дій при здійсненні виконавчих проваджень в порушення вимог закону, в тому числі щодо вилучення транспортного засобу скаржника та передачі його третім особам на зберігання в день отримання постанов про відкриття виконавчих проваджень;

4) у невиконанні вимог закону щодо з`ясування дійсної адреси скаржника та у не надісланні постанов державного виконавця на таку адресу скаржника;

5) у вчиненні виконавчих дій без пересвідчення щодо отримання скаржником постанов державного виконавця (під час ковідної епідемії, оголошеного воєнного стану та визнання Торговою Палатою виникнення з 24 лютого 2022 року форс-мажорних обставин в Україні);

6) у зловживанні відповідачем службовим становищем шляхом вилучення майна скаржника (автомобіля) у день отримання постанов про відкриття виконавчого провадження за відсутності постанови про розшук автомобіля у зазначених виконавчих провадженнях;

7) у вчиненні свідомо та за попередньою змовою із стягувачем дій, що мають ознаки злочину та допущення бездіяльність виконавчого органу влади.

2. Визнати постанови головного державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчих проваджень НОМЕР_4 від 13 березня 2024 року та ВП НОМЕР_3 від 07 березня 2024 року та усіх похідних від них такими, що винесені в порушення вимог закону і є неправомірними та протиправними.

3. Зобов`язати Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у розумний строк здійснити необхідні заходи щодо скасування усіх постанов державного виконавця у НОМЕР_4 від 13 березня 2024 року та ВП НОМЕР_3 від 07 березня 2024 року, в тому числі постанови про опис та арешт майна ОСОБА_1 .

4. Зобов`язати головного державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у невідкладному порядку та до закінчення розгляду даної скарги скасувати акт приймання - передачі від 17 квітня 2024 року транспортного засобу позивача: DACIA LOGAN НОМЕР_1 . У АСВП НОМЕР_5 та передати арештований автомобіль позивачу/скаржнику ОСОБА_1 як власнику автомобіля.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року повернуто ОСОБА_1 її позовну заяву в частині позовних вимог, а саме: визнати дії та бездіяльність державних виконавців Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) незаконними та протиправними в редакції даного позову і застосувати наслідки визнання дій та бездіяльності державних виконавців незаконними та протиправними шляхом:

- визнання усіх похідних постанов головного державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вдовиченко Наталії Олександрівни від постанов про відкриття виконавчих проваджень НОМЕР_4 від 13 березня 2024 року та НОМЕР_3 від 07 березня 2024 року такими, що винесені в порушення вимог закону і є неправомірними та протиправними;

- встановлення зобов`язання Черкаському відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у розумний строк здійснити необхідні заходи щодо скасування усіх похідних від основних постанов державного виконавця у виконавчих провадженнях НОМЕР_4 від 13 березня 2024 року та НОМЕР_3 від 07 березня 2024, в тому числі і постанови про опис та арешт майна ОСОБА_1 .

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

12 вересня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі №580/4700/24. Заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, прийняти нове рішення, яким справу направити на новий розгляд.

Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з таких підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За правилами частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Під час перевірки касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку та відсутнє посилання на відповідний пункт вказаної статті.

Суд зазначає, що доводи касаційної скарги зводяться до опису обставин справи, цитування норм законодавства, з посиланням на обставини справи, що свідчать про переоцінку доказів у справі, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд указує, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Крім того, Суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

У свою чергу, статтею 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги та текстів оскаржуваних судових рішень слідує, що спір у цій справі виник з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення судів обох інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Верховний Суд звертає увагу, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Проте, у касаційній скарзі заявник не зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також не посилається на значення саме цієї справи при формуванні єдиної правозастосовчої практики.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Верховний Суд також звертає увагу заявника, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційній суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі №580/4700/24 за позовом ОСОБА_1 до Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного державного виконавця Вдовиченко Наталії Олександрівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Черкаській області, про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування постанов, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя М.В. Білак