Справа № 160/3078/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 160/3078/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Ніколайчук С.В.) в адміністративній справі №160/3078/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

02.02.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила визнати протиправним та скасувати наказ № 1368 к від 24.07.2023р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Дніпровського РУП ГУНП» в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 відкрито провадження в адміністративній справі №160/3078/24; розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі ч. 4 ст. 123 КАС України, оскільки позивач, під час звернення до суду 11.09.2023 (справа № 160/22998/23) із аналогічними позовними вимогами вже знала про порушення своїх прав, намагалась їх реалізувати, але самостійно відмовилась від позову в частині оскарження дисциплінарного стягнення. Інших обставин для визнання причин позивачем пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними судом першої інстанції не знайдено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану ухвалу і направити справу для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в ухвалах суду від 01.04.2024 та 13.05.2024 суддею зроблені повністю протилежні висновки стосовно причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду із даним позовом. Звертає увагу, що судом в оскаржуваній ухвалі взагалі не вказано, що стало підставою до того щоб суддя, спонтанно, з власної ініціативи дійшла до протилежного висновку, що в попередній ухвалі вона вчинила некоректно і її зроблені висновки викладені в ухвалі суду стали передчасними. Наголошує, що відповідач не надав належної можливості для позивача ознайомитися з матеріалами службового розслідування щодо змісту ймовірних порушень. Будучи суб`єктом владних повноважень, використовуючи своє виключне становище державного органу обмежив її законне право, що сам і підтвердив листом від 19.01.2024 № 393/103/04-2024 де зазначена дата ознайомлення 17.01.2024. Також зазначає, що обирати спосіб захисту це є законне право позивача.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст.ст. 311, 312 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.09.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому у п.1 позовних вимог просила суд визнати протиправним та скасувати наказ №1368к від 24.07.2023 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Дніпровського РУП ГУНП» в частині застосування до ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 по справі №160/22998/23 вищезазначений позов залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду щодо оскарження наказу №1368к від 24.07.2023 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Дніпровського РУП ГУНП» в частині застосування до ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, оформлену у відповідності до статті 167 КАС України, в якій вказати підстави для поновлення строку, із відповідними доказами поважності причин пропуску строку.

03.10.2023 на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху позивачем подано заяву про усунення недоліків, в якій зазначено, що позивач надає уточнену позовну заяву, де вимога стосовно оскарження дисциплінарного стягнення, для якої строк на оскарження передбачений с.31 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» виключена.

02.02.2024 ОСОБА_1 повторно звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила визнати протиправним та скасувати наказ № 1368 к від 24.07.2023 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Дніпровського РУП ГУНП» в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 відкрито провадження в адміністративній справі №160/3078/24; розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

28.02.2024 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Клопотання обґрунтовано тим, що з наказом ГУНП від 24.07.2023 року № 1368 к ОСОБА_1 ознайомлена 02.08.2023 року під підпис. тому вважає, що 02.08.2023 року позивачка дізналася про можливе порушення своїх прав, свобод чи інтересів в частині видання ГУНП наказу від 24.07.2023 року №1368 к. Також ОСОБА_1 достеменне було відомо про можливе порушення її прав, оскільки остання звернулась з рапортом на ім`я керівника ГУНП від 16.08.2023, в якому просила перемістити її на посаду інспектора сектору адміністративної практики Дніпровського районного управління поліції ГУНП. Про факт пропуску строку ОСОБА_1 свідчить ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 у справі № 160/22998/23 відповідно до якої судом встановлено факт пропуску строку на звернення до суду з позовними вимогами щодо визнання протиправним та скасування наказу ГУНП від 24.07.2023 року №1368 к. Таким чином, ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 4 ст. 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, враховуючи вимоги ч. 1, 3 ст. 122 КАС України, пропустила строк звернення з позовом до адміністративного суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 у задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 160/3078/24 відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 у справі №160/3078/24 позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі ч. 4 ст. 123 КАС України.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, під час звернення до суду 11.09.2023 (справа № 160/22998/23) із аналогічними позовними вимогами вже знала про порушення своїх прав, намагалась їх реалізувати, але самостійно відмовилась від позову в частині оскарження дисциплінарного стягнення. Інших обставин для визнання причин позивачем пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними судом першої інстанції не знайдено.

Колегія суддів визнає зазначений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя цієї статті КАС України).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

З аналізу зазначених законодавчих норм випливає, що у випадку, коли особа вважає, що її права під час прийняття на публічну службу, проходження чи звільнення з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду в більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку, за відсутності поважних причин, позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частиною шостою статті 161 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З аналізу зазначених норм вбачається, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення його прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У справі, що розглядається, початком обчислення строку звернення до суду є день, наступний за датою, коли ОСОБА_1 стало відомо про існування оскаржуваного наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Як вже було встановлено судом, про існування наказу №1368 к від 24.07.2023 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Дніпровського РУП ГУНП» в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, останній достеменно було відомо ще 11.09.2023 при зверненні до суду із аналогічними позовними вимогами про визнання протиправним та скасування вищевказаного спірного наказу (справа №160/22998/23). Крім того, з ухвали суду від 21.09.2023 по справі №160/22998/23 вбачається, що позивача було ознайомлено зі спірним наказом під підпис - 02.08.2023.

Отже, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України строк звернення до суду сплинув за п`ять місяців до повторного звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування наказу №1368 к.

Аналізуючи доводи позивача про визнання поважними причин пропуску строку до суду, викладені у позові та апеляційній скарзі, колегія суддів виходить з такого.

Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поняття «поважні причини пропуску процесуальних строків» є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Суд зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Отже, суд перевіряє обставини пропуску строку на підставі клопотання особи, в якому наведено поважність причин такого строку та наданих нею доказів, яким може бути надано відповідну правову оцінку судом.

При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим та безпідставним твердження позивача про те, що вона ознайомилась з матеріалами службового розслідування лише 17.01.2024, як на підставу поважності пропущення строку звернення до суду, оскільки 11.09.2023 під час первинного звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/22998/23 позивач вже знала про порушення своїх прав, вчиняла активні дії щодо їх судового захисту та самостійно обрала спосіб захисту.

Інших поважних підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду з посиланням на обставини об`єктивного і непереборного характеру, підтверджені доказами, позивачем не наведено й таких не вбачається з матеріалів адміністративної справи.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббінгс на інші проти Великобританії»).

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

За правилами частини четвертої статті 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що у суду першої інстанції були підстави, передбачені частиною 4 статті 123 КАС України для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Згідно частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В даному випадку оскаржена ухвала прийнята судом першої інстанції у відповідності до наведених вище вимог КАС України, підстави для її скасування або зміни відсутні, з огляду на що, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року в адміністративній справі №160/3078/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак