Справа № 320/1562/24
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1562/24 Суддя (судді) першої інстанції: Перепелиця А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та представника позивача адвоката Полуніної Катерини Анатоліївни на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України про визнання протиправними наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної митної служби України в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 09.11.2023 №44-дс "Про порушення дисциплінарного провадження";

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 22.12.2023 №47-дс "Про застосування дисциплінарного стягнення";

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 25.12.2023 №1109-о "Про звільнення та проведення розрахунків з ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді заступника директора департаменту - начальника відділу представництва інтересів держави в судах Юридичного департаменту Державної митної служби України;

- стягнути з Державної митної служби України (адреса: вул. Дегтярівська 11-Г, м. Київ, 04119 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- допустити негайне виконання рішення Київського окружного адміністративного суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді: заступника директора департаменту - начальника відділу представництва інтересів держави в судах Юридичного департаменту Державної митної служби України та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 27 травня 2024 року відмовив у задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач та представник позивача подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянтів, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування скарг позивач та його представник зазначили, що не може бути першим робочим днем 25.12.2023, адже 22.12.2023 був останнім робочим днем позивача і акт про відсутність на робочому місці 25.12.2023 складений працівниками відповідача, лише підтверджує факт того, що позивач не мав наміру відкликати свою заяву про звільнення за власним бажанням. Судом не враховано позицію Верховного Суду з цього питання та не враховано позицію викладену у листі Мінсоцполітики від 27.04.2012 № 70/06/186-12, як і не надано оцінку діям відповідача з питань дискримінації та мобінгу щодо позивача, у зв`язку з чим він писав 2 заяви на звільнення.

Апелянти вважають, що звільнення позивача відбулось з порушенням норм трудового

законодавства, а тому наказ потрібно визнати протиправним та скасувати, а у зв`язку з тим, що його звільнено на підставі такого наказу, його звільнення з державної служби є протиправним.

Також апелянти зазначили, що повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення не може вважатись дисциплінарним проступком, оскільки не є за своєю природою а ні невиконанням, а ні неналежним виконанням жодних обов`язків зі службової дисципліни. Судом першої інстанції взагалі не зазначено у чому саме вбачається порушення позивачем присяги державного службовця, а лише процитовано норми законодавства на підставі яких прийнято рішення, у якому позивача фактично звинуватили у скоєні злочину всупереч статті 62 Конституції України та фактично надано оцінку в рамках адміністративної справи кримінальному провадженню аргументи, факти, доводи, тощо якому будуть надані лише судом в рамках кримінальної справи.

Апелянти вказали, що під час розгляду справи та під час винесення рішення, судом взагалі не враховано аргументи зазначені у відповіді на відзив, де зокрема зазначалось про результати оцінювання службової діяльності позивача, наявність у нього заохочень, його ставлення до державної служби та відсутність у нього дисциплінарних стягнень. За викладених вище обставин, підстави відсторонення позивача від виконання обов`язків, не виплата йому соціальної допомоги (яка крім нього, усім іншим працівникам апарату Держмитслужби була виплачена) та подальше незаконне звільнення носять дискримінаційний характер і суперечать Конституції України та гарантіям чинних міжнародних договорів, ратифікованих Верховною Радою України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач зазначив, що накази Держмитслужби від 22.12.2023 № 47-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення» та від 25.12.2023 № 1109-о «Про звільнення та проведення розрахунків з ОСОБА_1 » прийняти у відповідності до вимог законодавства та належним чином доведені відома позивача. Крім того Державною митною службою України у повному обсязі проведено відповідні розрахунки з позивачем.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій продублював наведені у апеляційній скарзі доводи.

Крім того позивач надав до суду додаткові пояснення.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом Державної митної служби України від 16.11.2022 №1111-о ОСОБА_1 призначено на посаду заступника директора департаменту - начальника відділу представництва інтересів держави в судах Юридичного департаменту Державної митної служби України та укладено контракт №181 про проходження державної служби на вказаній посаді.

08.11.2023 у рамках кримінального провадження від 01.11.2023 №0000326 працівниками правоохоронних органів в порядку статті 208 КПК України було затримано ОСОБА_1 та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 369-2 КК України.

У зв?язку з наведеними обставинами на ім?я виконуючого обов`язки Голови Державної митної служби України було подано доповідну записку від 08.11.2023 №25/52 про розгляд питання щодо порушення дисциплінарного провадження стосовно заступника директора Департаменту - начальника відділу представництва інтересів держави в судах Юридичного департаменту ОСОБА_1 .

Наказом Державної митної служби України від 09.11.2023 №44-дс порушено дисциплінарне провадження стосовно заступника директора департаменту - начальника відділу представництва інтересів держави в судах Юридичного департаменту ОСОБА_1 .

22.12.2023 видано Наказ Державної митної служби України №47-дс "Про застосування дисциплінарного стягнення" до заступника директора департаменту - начальника відділу представництва інтересів держави в судах Юридичного департаменту ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади державної служби та припинено державну службу за порушення Присяги державного службовця та вчинення дій, що шкодять авторитету державної служби, відповідно до пунктів 1 та 4 частини другої статті 65 Закону №889-VIII, визначивши днем звільнення перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, припинивши дію контракту про проходження державної служби від 16.11.2022 №181.

25.12.2023 відповідачем прийнято наказ від №1109-о "Про звільнення та проведення розрахунків з ОСОБА_1 ", відповідно до якого ОСОБА_1 , заступника директора департаменту - начальника відділу представництва інтересів держави в судах Юридичного департаменту Державної митної служби України вважати звільненим з займаної посади 25.12.2023.

Підставою для прийняття вказаного наказу стали: наказ Держмитслужби від 22.12.2023 №47-дс "Про застосування дисциплінарного стягнення", лист-погодження Міністерства фінансів України від 20.12.2023 №17030-18-61/35556, листки непрацездатності №19006447-1, №18913858-1 згідно Електронного реєстру листків непрацездатності.

Не погоджуючись з діями та рішеннями (наказами) відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статі 569 Митного кодексу України, в редакції чинній на час видачі оскаржуваного наказу, (далі - МК України) працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Особи, вперше прийняті на службу до митних органів на посади, які передбачають виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, приймають Присягу державних службовців, якщо раніше вони не приймали такої Присяги.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон №889-VIII).

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону №889-VIII особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту: «Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов`язки».

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення (ст. 65 Закону №889-VIII).

Дисциплінарним проступком є, зокрема порушення Присяги державного службовця (п. 1 ч. 2 ст. 65 Закону №889-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону №889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Згідно ч. 5 ст. 66 Закону №889-VIII звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини 2 статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини 2 статті 65 цього Закону.

Дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків (частина 1 статті 67 Закону №889-VIII).

Додержання присяги є обов`язком державного службовця, що слідує із сукупності обов`язків державного службовця, передбачених статтями 8, 62 Закону № 889-VIII. Дотримання державним службовцем своїх обов`язків є необхідною умовою довіри з боку суспільства до державних інституцій від імені, яких діють державні службовці.

Так, з тексту Присяги наведеної у частині першій статті 36 Закону України № 889-VIII, випливає, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їхнє виконання.

Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.

Аналогічний висновок міститься у рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2011 року у справі № 2-рп/2011.

За такого правового врегулювання порушення Присяги необхідно розуміти як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Водночас порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Отже, звільнення за порушення Присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

За таких обставин, звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного авторитету органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстави припинення державної служби за порушення Присяги мають бути порушення, установлені внаслідок ретельного службового розслідування.

При цьому необхідно враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення можуть бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення, які є санкціями різних рівнів відповідальності і не можуть застосовуватись як альтернативні.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Верховний Суд України неодноразово, аналізуючи текст Присяги державних службовців, зазначав, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги.

Отож, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення можуть бути наслідком недодержання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження державної служби.

Таким чином, припинення державної служби у зв`язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень. Однак вони не є ідентичними, а є заходами різних видів відповідальності.

Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Подібний правовий висновок неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 803/1303/16, від 05 червня 2019 року у справі № 826/13803/16, від 14 квітня 2020 року у справі № 815/6549/16, від 28 січня 2021 року у справі № 803/1564/16.

З метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа (частина перша статті 73 Закону № 889-VIII).

Порядок здійснення дисциплінарного провадження, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1039 (далі - Порядок № 1039).

Згідно п. 4 Порядку № 1039 дисциплінарне провадження розпочинається з дати видання наказу (розпорядження) про порушення дисциплінарного провадження та завершується виданням наказу (розпорядження) про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження (далі - державний службовець), дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія (пункт 7 Порядку № 1039).

Відповідно до пункту 31 Порядку № 1039 комісія, дисциплінарна комісія запрошує державного службовця на своє засідання для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та пропонує надати таке пояснення у письмовому вигляді. Пояснення надається в паперовій або електронній формі особисто чи шляхом надсилання на офіційну електронну адресу відповідного державного органу із накладенням кваліфікованого електронного підпису.

Комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.

Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця (пункт 33 Порядку № 1039).

Відповідно до пункту 34 Порядку № 1039 результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії. Пропозиція (подання) готується Комісією, дисциплінарною комісією після прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи та підписується усіма її членами, які брали участь у голосуванні. Члени Комісії, дисциплінарної комісії мають право викласти свою окрему думку, яка додається до пропозиції (подання).

Отже, положення Закону № 889-VIII та Порядку №1039 вказують на те, що законодавцем чітко визначені як підстави, так і порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі доповідної записки Департаменту відомчої безпеки та контролю від 08.11.2023 №25/52 та наказу Державної митної служби України від 09.11.2023 №44-дс "Про порушення дисциплінарного провадження" було ініційовано питання про порушення дисциплінарного провадження стосовно заступника директора департаменту - начальника відділу представництва інтересів держави

Так, у доповідній записці від 08.11.2023 №25/52 зазначено, що Департаментом відомчої безпеки та контролю отримано інформацію про те, що 08.11.2023 працівниками Київської міської прокуратури в рамках досудового розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.11.2023 за №0000326, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, затримано у порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України заступника директора Департаменту - начальника відділу представництва інтересів держави в судах Юридичного департаменту ОСОБА_1 .

У рамках дисциплінарного провадження на підставі листа від 29.11.2023 №12-03/751 департаменту, в якому обіймав посаду позивач, запропоновано надати інформацію та матеріали, а саме: характеристику ОСОБА_1 , складену безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; пояснення ОСОБА_1 на ім`я Голови Дисциплінарної комісії щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення безпосереднього керівника ОСОБА_1 з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); положення про Юридичний департамент.

Також дисциплінарною комісією від Департаменту відомчої безпеки та контролю службовою запискою від 07.12.2023 №25/112 було отримано копії листів Територіального управління ДБР, розташованого у місті Києві від 05.12.2023 №37222-23/к/11-02-21184/23 та від 07.12.2023 №11-02-22570/23.

У листі ДБР від 05.12.2023 №37222-23/к/11-02-21184/23 зазначено, що у провадженні слідчих Першого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у місті Києві за процесуального керівництва прокурорів Київської міської прокуратури перебувають матеріали кримінального провадження №0000326 від 01.11.2023 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 369-2 КК України.

У рамках кримінального провадження 08.11.2023 в порядку статті 208 КПК України затримано ОСОБА_1 та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 369-2 КК України.

Листом ДБР від 07.12.2023 №11-02-22570/23 надіслано копію повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з матеріалами дисциплінарної справи №112, ОСОБА_1 , маючи повноваження щодо зовнішньої службової комунікації з Територіальними органами Держмитслужби, у порушення вимог нормативно-правових актів та службових обов?язків, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, вчинив умисел, направлений на особисте збагачення із використанням свого службового становища, шляхом отримання від ОСОБА_5 неправомірної вигоди у виді грошових коштів за вплив на працівників митних постів для забезпечення безперешкодного перетину державного кордону України з метою вивезення особистих речей, без їх декларування у встановленому законом порядку.

У поданні Дисциплінарної комісії вказано, що 02.11.2023, приблизно о 14 годині під час зустрічі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 поблизу приміщення Державної митної служби України, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г, ОСОБА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повідомив про необхідність передачі йому неправомірної вигоди, за що останній, у свою чергу, вплине на прийняття рішення щодо нестворення перешкод у здійсненні митних процедур службовими особами Державної митної служби України пункту пропуску "Корчова-Краковець" при вивезенні особистих речей та грошових коштів через державний кордон України.

У подальшому, 08.11.2023, приблизно о 15 год 08 хв., у ході зустрічі, яка відбулась поблизу приміщення кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, зустрівся із ОСОБА_5 та отримав від останнього неправомірну вигоду за вплив на службових осіб Державної митної служби України пункту пропуску "Корчова-Краковець" щодо прийняття рішення про нестворення перешкод у здійсненні митних процедур та подальшого безперешкодного вивезенням особистих речей і грошових коштів через державний кордон України. У подальшому, ОСОБА_1 був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Колегія суддів зазначає, що інформація про факт затримання працівниками правоохоронних органів заступника директора Департаменту - начальника відділу представництва інтересів держави в судах Юридичного департаменту ОСОБА_1 була опублікована у низці національних інтернет-ресурсів, набула широкого національного інформаційного розголосу, що дискредитує не тільки посадову особу, а й державний орган, в якому така особа проходить державну службу.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про запобігання корупції» посадовим та службовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь- яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що корупційні злочини, особливо зараз, у час, коли Україна переживає один із найскладніших періодів своєї історії, є зрадою національних інтересів. Такі діяння ослаблюють оборону, економіку та міжнародний імідж України, а набуття розголосу зазначеними подіями у засобах масової інформації нанесло шкоду Держмитслужбі у вигляді підриву довіри та репутаційних втрат з огляду на посаду, яку займав позивач.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Встановлені дисциплінарним провадженням обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді порушення Присяги державного службовця підтверджуються доказами, що є в матеріалах справи, і є достатніми для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що оскаржуючи спірний наказ, позивач не надає належних та допустимих доказів, які б спростовували наведені вище факти та обставини, а покликається лише на те, що спірні накази є протиправними, оскільки не містять жодних конкретних обґрунтувань.

Під час здійснення дисциплінарного провадження позивачем до дисциплінарній комісії надано пояснення від 30.11.2023, в яких він висловив свою позицію, вказавши, що матеріали кримінального провадження не можуть бути доказом вчинення ним дисциплінарного проступку.

Листом Дисциплінарної комісії від 07.12.2023 ОСОБА_1 запрошено взяти участь у засіданні дисциплінарної комісії на 13.12.2023.

Позивачем зазначено, що висвітлена в інтернет - ресурсах інформація посягала на його честь, гідність та ділову репутацію, тим самим визнавши нанесення шкоди авторитету Держмитслужби.

Також, ОСОБА_1 поінформовано про свою відсутність на участь в засіданні комісії 13.12.2023, з проханням врахувати пояснення та розглянути їх без його участі.

Врахувавши всі документи, що містяться в дисциплінарній справі, дисциплінарною комісією встановлено, що дії ОСОБА_1 , який у робочий час двічі (26.10.2023 та 02.11.2023) зустрічався за межами адміністративної будівлі Держмитслужби з гр. ОСОБА_5 для обговорення позаслужбових питань, стали, зокрема, приводом для його затримання правоохоронними органами, що в свою чергу призвело до висвітлення його, як представника Держмитслужби, з негативної сторони перед суспільством та як наслідок підірвало авторитет служби.

Колегія суддів зазначає, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить державну службу, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 4 частини першої статті 87 Закону №889-VIII у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежного виконання нею службової дисципліни.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 30.08.2022 у справі №120/8381/20-а.

Колегія суддів наголошує, що наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ґрунтується на самостійних підставах, натомість, встановлення вини позивача у скоєнні злочину є компетенцією кримінального суду.

Враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм (правова позиція Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23.06.2022 у справі № 813/2781/16).

З огляду на викладене у сукупності колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок позивача виявився у порушенні Присяги державного службовця та вчиненні дій проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призвело до приниження авторитету державного органу та унеможливлення подальшого виконання позивачем своїх обов`язків.

При цьому колегія суддів зазначає, що рішення у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєнні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у цьому випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі Кримінального кодексу України.

Вказане нормативно-правове регулювання та встановлені у справі обставини, дозволяють суду апеляційної інстанції дійти висновку, матеріалами дисциплінарної справи підтверджено, що позивач, перебуваючи на посаді заступника директора Департаменту - начальника відділу представництва інтересів держави в судах Юридичного департаменту, своїми діями, в порушення Присяги державного службовця, вчинив проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання позивачем своїх обов`язків на відповідній посаді.

В межах здійсненого дисциплінарного провадження дисциплінарною комісією встановлені фактичні дані, що підтверджують реальну наявність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку, висновки подання відповідають вимогам щодо обґрунтованості, такі містять всі необхідні відомості, які повинні враховуватися при прийнятті вмотивованого рішення. В діях позивача, на переконання суду апеляційної інстанції, наявний беззаперечний склад дисциплінарного проступку порушення Присяги, а вид дисциплінарного стягнення відповідач обрав обґрунтовано, з врахуванням обставин у справі, що не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Оскільки вимоги про поновлення на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідними, то такі задоволенню також не підлягають.

Щодо посилання позивача на те, що Печерським районним судом міста Києва розглядалось клопотання слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, яке погоджено прокурором відділу Київської міської прокуратури про відсторонення його із займаної посади, за наслідками розгляду якого ухвалою від 09.11.2023 у справі №757/51126/23-к відмовлено у відстороненні ОСОБА_1 із займаної посади, суд першої інстанції правильно зазначив, що прийнята Печерським районним судом ухвала від 09.11.2023 не свідчить про відсутність дисциплінарного проступку, оскільки судом оцінювалась інша сукупність доказів щодо наявності або відсутності складу адміністративного проступку, тому під час здійснення дисциплінарного провадження ухвала Печерського районного суду від 09.11.2023 у справі №757/51126/23-к не має жодного преюдиційного значення.

Стосовно доводів апелянтів проте, що 22.12.2023 мав бути останнім робочим днем позивача, виходячи із дати поданої ним заяви (08.12.2023), однак вказаний наказ був прийнятий лише 25.12.2023, що призвело до виконання посадових обов`язків поза межами встановлених законом строків, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи та це підтверджено відповідачем, 22.12.2023 позивач перебував в стані тимчасової непрацездатності відповідно до листів непрацездатності Пенсійного фонду України та електронного листа непрацездатності №18913858-1.

Згідно ст. 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення. Наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Оскільки згідно Електронного реєстру листів непрацездатності Пенсійного фонду ОСОБА_1 25.12.2023 вже не перебував у стані тимчасової непрацездатності, відповідачем було правомірно звільнено останнього з посади у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності.

Крім того у цей же день посадовими особами відповідача було складено Акт про встановлення факту відсутність позивача на робочому місці.

Щодо поданих позивачем заяв від 08.12.2023 та від 12.12.2023 про звільнення з посади за власним бажанням, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 86 Закону №889-VIII державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

З аналізу наведеної правової норми висновується, що розірвання трудового договору відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку.

При цьому, враховуючи зміст статті 38 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що дійсно 08.12.2023 позивачем було подано заяву про звільнення за власним бажанням, а 12.12.2023 ОСОБА_1 подано другу заяву про звільнення його з 13.12.2023.

При цьому з дня подачі другої заяви (12.12.2023) позивач перебував у стані тимчасової непрацездатності, що підтверджується Актом про встановлення факту відсутності позивача на робочому місці (т.2 а.с. 11)

Листом від 13.12.2023 Держмитслужба повідомили позивача, що не має можливості реалізувати його заяву від 12.12.2023 у зв`язку з перебуванням його у стані тимчасової непрацездатності (т.2 а.с. 14).

22.12.2023 Державною митною службою України було видано наказ №47-дс, яким застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади.

Листом від 22.12.2023 Держмитслужба повідомила позивача, що його заяву про звільнення від 08.12.2023 не має можливості реалізувати у зв`язку з прийнятим рішенням про звільнення із займаної посади за порушення Присяги державного службовця (т.2 а.с. 20)

Колегія суддів зазначає, що фактично дисциплінарне провадження стосовно позивача було розпочато 09.11.2023, тобто задовго до подання заяви позивачем про звільнення за власним бажанням. Позивач був обізнаний про хід дисциплінарного провадження, оскільки надавав письмові пояснення з приводу обставин, які досліджувались дисциплінарною комісією (30.11.2023).

Враховуючи те, що на момент подання заяви про звільнення за власним бажанням дисциплінарне провадження тривало, а також те, що у встановлений законодавством строк відповідачем було надано відповідь позивачу щодо розгляду його заяв, колегія суддів не встановила порушень у процедурі звільнення позивача з посади і вважає необґрунтованими доводи апелянтів в цій частині.

Довід позивача про неврахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах о справах №815/6606/15 та №521/574/22 колегія суддів відхиляє, адже постанови вказаних справах ухвалено за інших фактичних обставин, а тому правовідносини, які виникли у цій справі є не релевантними до тих, які виникли у справах №815/6606/15 та №521/574/22.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи та аргументи позивача та його представника щодо переоцінки доказів, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою суду обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника позивача адвоката Полуніної Катерини Анатоліївни - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких