Справа № 120/5439/24
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 жовтня 2024 р. Справа № 120/5439/24

Вінницький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

25.04.2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №32 від 29.02.2024 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пільгової пенсії за віком згідно п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області нарахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 згідно п. "з" згідно ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 21.02.2024 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 21.02.2024 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За принципом екстериторіальності заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

За результатами розгляду заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення № 32 від 29.02.2024 року про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 8 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки позивач не досягла необхідного пенсійного віку.

Вважаючи таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою суду від 30.04.2024 року даний адміністративний позов залишено без руху та встановлено строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання суду нової редакції позовної заяви із уточненим суб`єктним складом відповідачів та/або змістом позовних вимог.

Ухвалою суду від 14.05.2024 року, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 263 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву. Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

22.05.2024 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подала відзив на позовну заяву, в якому остання заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії 21.02.2024 року, пенсія за віком на пільгових умовах призначається на умовах Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» №1058 (в редакції від 11.10.2017 року), яким передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки після досягнення ними 55 років.

Вік позивача на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, становив 50 років 1 місяць.

На думку представника відповідача, підстави для задоволення позовних вимог у цій справі на підставі норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутні.

Враховуючи наведене, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

17.06.2024 року представник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подала відзив на позовну заяву, в якому вказує, що відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Також наголошує, що станом на момент звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах позивач не досягла віку, встановленого п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 55 років, адже її вік на момент звернення 51 рік. А отже, на думку відповідача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області правомірно відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

За наведених обставин, представник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

21.02.2024 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За принципом екстериторіальності заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

За результатами розгляду заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення № 32 від 29.02.2024 року про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю у позивача встановленого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, що становить 55 років.

Вважаючи таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Закон № 1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону, а з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

01 січня 2004 року набув чинності Закон № 1058-ІV.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VІІІ, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом ХІV-1, який містить пункт 8 частини другої статті 14 такого змісту: "На пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

За приписами статті 12 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість, згідно з пунктом "з" статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи: водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "з" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України, статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VІІІ.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення суду конституційної юрисдикції застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, у тому числі жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнано неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення такого рішення. При цьому рішенням передбачено, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ.

Відтак на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, з одного боку, та Законом № 1058-ІV, з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Тому, оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Визначаючись з приводу того, нормами якого нормативного акту слід керуватися під час призначення пенсії позивачу, суд враховує правові висновки Верховного Суду, сформовані за результатами розгляду зразкової справи № 360/3611/20.

Так, розглядаючи вказану справу, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року дійшла висновку, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Тому, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Згідно з частиною 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Обставини цієї справи, склад її учасників, предмет спору та заявлені позовні вимоги вказують на те, що ця адміністративна справа є типовою справою, яка відповідає ознакам зразкової адміністративної справи № 360/3611/20.

Отже, враховуючи положення частини 3 статті 291 КАС України, при ухваленні рішення у цій справі суд має керуватися правовими висновками, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 360/3611/20.

Таким чином, доводи пенсійного органу щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із недосягненням відповідного віку є необґрунтованими.

Суд враховує, що відповідно даних трудової книжки позивача, пільгової довідки КП "Вінницька транспортна компанія" від 19.02.2024 року № 229, позивач працювала на посадах визначених у нормах статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до 1 квітня 2015 року, відповідно щодо неї має застосовуватись стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII.

Також, судом встановлено, що станом на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пільгової пенсії 21.02.2024 року, позивачу виповнилося 51 рік 1 місяць.

При цьому, у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 32 від 29.02.2024 року зазначено, що позивач не досягла встановленого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, що становить 55 років, а тому відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Враховуючи, що позивач мала достатній вік - 51 рік 1 місяць при необхідному 50 років, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області протиправно відмовлено їй у призначення пенсії на пільгових умовах.

При цьому, суд також враховує правові висновки Європейського суду з прав людини відповідно до приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , якою передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 102 рішення у справі «Зеленчук і Цицюра проти України» (заяви №846/16 та №1075/16) при оцінці дотримання статті 1 Першого протоколу до Конвенції Суд повинен здійснити загальний розгляд різних інтересів, які є предметом спору, пам`ятаючи, що метою Конвенції є гарантування прав, які є «практичними та ефективними». Суд поза межами очевидного повинен дослідити реалії оскаржуваної ситуації. Така оцінка може стосуватись не лише відповідних умов компенсації, якщо ситуація схожа з тією, коли позбавляють майна, але також і поведінки сторін, у тому числі вжитих державою заходів та їх реалізації. У цьому контексті слід наголосити, що невизначеність - законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами влади практики, - є фактором, який слід враховувати при оцінці поведінки держави (рішення у справі «Броньовський проти Польщі» (« Broniowski v. Poland» ), заява № 31443/96, пункт 115).

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах частини 2 статті 2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта частиною 2 статті 77 КАС України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи долученими до справи доказами, суд констатує, що обрані адміністративним органом у даному конкретному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта приватної особи (тобто на користь позивача).

Зважаючи на те, що позивач на час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах досягла 50 років, що є достатнім віком для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII), суд приходить до висновку, що рішення прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 32 від 29.02.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправними та підлягає скасуванню.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про протиправність рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, належним та ефективним способом захисту (відновлення) порушеного права позивача буде зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки саме цей пенсійний орган має здійснювати призначення та виплату позивачу пенсії, тобто за місцем проживання.

Щодо дня, з якого позивачці належить призначити пенсію, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки за пенсією позивач звернулася пізніше трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку, то з урахуванням вимог пункту першого частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 належить призначити позивачці з дня звернення, а саме з 21.02.2024 року.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 32 від 29.02.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 21.02.2024 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46000, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46000, )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович