Справа № 420/19924/24
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо незарахування періоду роботи з 31.10.1989 по 15.01.1992, з 20.03.1992 по 05.01.1999 до страхового стажу згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 від 05.04.1976; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 31.10.1989 по 15.01.1992 згідно записів у трудовій книжці від 05.04.1976; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 31.10.1989 по 15.01.1992 згідно записів у трудовій книжці від 05.04.1976; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.02.2024 щодо незарахованого періоду роботи з 31.10.1989 по 15.01.1992, з 20.03.1992 по 05.01.1999 до страхового стажу згідно записів у трудовій книжці від 05.04.1976 та провести розрахунок стажу для перерахунку пенсії.

Ухвалою суду від 01.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області з 02.05.2018 та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та за матеріалами електронної пенсійної справи його страховий стаж складає 32 роки 2 місяці 29 днів (зараховано по 30.04.2018). Позивач вказав, що 14 лютого 2024 він звернувся до відповідача із заявою щодо неправомірного незарахування періодів роботи з 31.10.1989 по 15.01.1992, з 20.03.1992 по 05.01.1999 до страхового стажу згідно записів трудовій книжці від 05.04.1976 та листом від 09.04.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повідомило про те, що до страхового стажу не зараховує період роботи з 31.10.1989 по 15.01.1992 згідно записів у трудовій книжці від 05.04.1976, оскільки вважає, що запис про звільнення завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати підприємство. При цьому, відповідач частково зараховує у трудовий стаж період роботи з 20.03.1992 по 05.01.1999, з 15.10.1992 по 15.08.1994, оскільки в записі про звільнення з роботи відсутня печатка підприємства. Позивач, вказавши, що у спірні періоди він працював, що підтверджується записами у трудовій книжці, а певні недоліки в її заповненні не можуть слугувати беззаперечною підставою для відмови у заразуванні вказаних періодів, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

24.07.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач вказав, позивачем порушені строки звернення до суду із цим позовом, та що лист відповідача не є рішенням суб`єкту владних повноважень. Поряд з цим, відповідач вказав, що за результатами розгляду доданих до заяви документів, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки від 05.04.1976, а саме: з 31.10.1989 по 15.01.1992 - запис про звільнення завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати підприємство, що не відповідає вимогам п.4.1 розділу 4 Інструкції №162; з 20.03.1992 по 05.01.1999 - оскільки в записі про звільнення з роботи відсутня печатка підприємства, що не відповідає вимогам п.4.1 розділу 4 Інструкції №162. Додатково відповідач повідомив, що позивачем до Управління було надано архівну довідку про заробітну плату від 18.07.2018 № 09-04- 05/698, видану Архівним відділом Херсонської міської ради та за результатами розгляду даної архівної довідки Головним управлінням частково зараховано період роботи з 15.10.1992 по 15.08.1994 до загального страхового стажу позивачу, відповідно до п.27 порядку 637 зазначено, що коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця. Для зарахування вищевказаного незарахованого періоду роботи до страхового стажу, як вказав відповідач, позивачу необхідно було надати підтверджуючі документи, передбачені п.3 Порядку №637, проте, ОСОБА_1 своїм правом надання додаткових документів не скористався.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 02.05.2018 отримуєте пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 09.04.2024, на звернення ОСОБА_1 , стосовно незарахованого періоду роботи, повідомлено, що за матеріалами електронної пенсійної справи страховий стаж заявника складає 32 роки 2 місяці 29 днів. За записами трудової книжки від 05.04.1976, до страхового стажу не зараховано період роботи з 31.10.1989 по 15.01.1992 - запис про звільнення завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати підприємство. Крім цього повідомлено, що період роботи з 20.03.1992 по 05.01.1999 до загального стажу зарахований частково, з 15.10.1992 по 15.08.1994 (пункт 27 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637)) згідно з архівною довідкою про заробітну плату від 18.07.2018 №09-04- 05/698, виданою Архівним відділом Херсонської міської ради, оскільки в записі про звільнення з роботи відсутня печатка підприємства, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту України від 29.07.1993 №58.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1-3 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Необхідно зазначити, що до 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок №637).

Відповідно до ч.3 Постанови №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Щодо посилання відповідача на незарахування періодів з 31.10.1989 по 15.01.1992, у зв`язку з нечітким відбитком печатки та з 20.03.1992 по 05.01.1999 у зв`язку з відсутністю печатки, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи до трудової книжки ОСОБА_1 від 05.04.1976 внесено записи про періоди роботи з 31.10.1989 по 15.01.1992, з 20.03.1992 по 05.01.1999(а.с.11-17).

При цьому, вказані записи в трудовій книжці про роботу позивача відповідають вимогам до заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду, на якій працював позивач. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень.

При цьому, суд зауважує, що посилання пенсійного фонду на нечіткий відтиск печатки та відсутність печатки, не є підставою для не зарахування вказаних періодів до страхового стажу, оскільки це не є достатнім та належним доказом для встановлення факту відсутності трудових відносин підприємства з позивачем у спірний період.

Суд наголошує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Так, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З урахуванням викладеного та того, що недоліки оформлення трудової книжки не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні спірних періодів роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня, тому твердження відповідача про наявність вказаних вище недоліків заповнення трудової книжки позивача за спірні періоди як єдиної підстави для не зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Під час прийняття рішення суд враховує, що Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом:

-визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо зарахування періоду роботи з 31.10.1989 по 15.01.1992, з 20.03.1992 по 05.01.1999 до страхового стажу згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 від 05.04.1976;

-зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 31.10.1989 по 15.01.1992, з 20.03.1992 по 05.01.1999, згідно записів у трудовій книжці від 05.04.1976;

-зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням зарахування до страхового стажу періодів роботи з 31.10.1989 по 15.01.1992, з 20.03.1992 по 05.01.1999, за заявою від 14.02.2024.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача та оскільки вимозі про зобов`язання відповідача вчинити певні дії передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача, судовий збір за другу(похідну) вимогу позивача не стягувався, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо зарахування періоду роботи з 31.10.1989 по 15.01.1992, з 20.03.1992 по 05.01.1999 до страхового стажу згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 від 05.04.1976.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 31.10.1989 по 15.01.1992, з 20.03.1992 по 05.01.1999, згідно записів у трудовій книжці від 05.04.1976.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням зарахування до страхового стажу періодів роботи з 31.10.1989 по 15.01.1992, з 20.03.1992 по 05.01.1999, за заявою від 14.02.2024.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, м.Херсон, вул. Валентини Крицак,6) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн(одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра