Справа № 120/7836/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 р. Справа № 120/7836/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

14.06.2023 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 за № 51 від 24.05.2024 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком та зобов`язання відповідача 1 зарахувати позивачці до страхового стажу усі періоди її роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 та призначити пенсію за віком з 03.06.2024.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 17.05.2024 позивачка звернулась до відповідача 1 з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак рішенням відповідача 2 за № 51 від 24.05.2024 у призначенні пенсії відмовлено через відсутність необхідного страхового стажу.

Позивачка з вказаним рішенням не погоджується та вважає його протиправним.

Ухвалою суду від 19.06.2024 відкрито провадження у цій справі, її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.07.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 позов заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що страховий стаж ОСОБА_1 склав 23 роки 03 місяці 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Водночас до страхового стажу позивачки не зараховані дані, що містяться у трудовій книжці НОМЕР_1 від 26.05.2005 (дублікат), оскільки записи до документа внесені з порушенням Інструкції.

У встановлений судом строк відповідачем 1 відзиву на позовну заяву не подано, хоча копія ухвали від 19.06.2024 доставлена до його електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" 20.06.2024, що підтверджується відповідною довідкою.

Відтак на підставі положень ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив такі обставини.

17.05.2024 позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яким прийнято рішення № 51 від 24.05.2024 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу.

Зі змісту рішення видно, що страховий стаж позивачки становить 23 роки 03 місяці 13 днів. Водночас за поданими документами до страхового стажу позивачки не зараховані дані, що містяться у трудовій книжці НОМЕР_1 від 26.05.2005 (дублікат), оскільки записи до документа внесені з порушенням Інструкції.

Наведене спонукало позивачку звернутися до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок № 22-1).

Так, пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Судом встановлено, що 17.05.2024, після досягнення необхідного пенсійного віку, позивачка звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Серед інших документів до заяви позивачка додала трудову книжку серії НОМЕР_1 від 26.05.2005 (дублікат) та довідку форми ОК-5 ВІД 13.05.2024 за період з 1998 року по 2024 рік з метою підтвердження страхового стажу.

За результатами розгляду заяви позивачки відповідач 2 прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком. Підставою для такого рішення став висновок про відсутність достатнього страхового стажу, а саме 31 року.

Як зазначає відповідач, підтверджений стаж роботи позивачки становить 23 роки 03 місяці 13 днів. Водночас за поданими документами до страхового стажу позивачки не зараховані дані, що містяться у трудовій книжці НОМЕР_1 від 26.05.2005 (дублікат), оскільки записи до документа внесені з порушенням Інструкції.

Враховуючи зміст трудової книжки ОСОБА_1 , йдеться про наступні періоди роботи:

- з 16.11.1981 по 15.06.1982 на посаді машиністки ІІ категорії y відділі тиражування документації на підприємстві "Краматорський завод важкого верстатобудування";

- з 26.07.1982 по 25.09.1984 на посаді учня електромонтерщика-обмотчика та ізолювальника по ремонту електричних машин електричного цеху на підприємстві "Краматорський металургійний завод ім. Куйбишева";

- з 23.10.1984 по 20.11.1998 на підприємстві "Страрокраматорський завод ім. Орджонікідзе";

- з 24.05.1999 по 01.12.1999 на посаді головного бухгалтера на ТОВ "МІГ";

- з 01.01.2000 по 11.05.2001 на малому приватному підприємстві "Валерій";

- з 14.05.2001 по 25.03.2002 на ТОВ "Ювеліреліт";

- з 25.03.2002 по 08.11.2002 на приватному підприємстві "Портланд";

- з 01.02.2003 по 10.11.2003 на ДП "Софт сервіс Краматорськ";

- з 10.11.2003 по 01.02.2008 на ПП "Софт Транс";

- з 03.03.2008 по 01.07.2008 на ТОВ "Браун";

- з 10.07.2008 по 18.05.2009 на ТОВ "Дитячий світ Україна";

- з 19.05.2009 по 23.06.2011 на ДП "ІЕК Україна";

- з 14.11.2011 по 13.01.2012 на ТОВ "Торговий дім "Ворлд Фуд";

- з 06.03.2012 по 17.04.2012 на ТОВ "ТІДІСІ СХІД";

- з 18.04.2012 по 22.10.2012 на ТОВ "МСС "ТІДІСІ Дальнобой";

- з 10.04.2013 по 06.03.2015 на ТОВ "СКИД";

- з 25.03.2015 по 24.09.2015 на обліку у Краматорському міському центрі зайнятості;

- з 25.09.2015 по 10.12.2015 на ТОВ "Ларенто";

- з 28.12.2015 по 05.10.2016 на ТОВ "Полімер ПАК";

- з 28.11.2016 по 17.05.2017 на ТОВ "ЕЛЕКТРОТРЕЙД СЕРВІС";

- з 18.05.2017 по 07.09.2022 на ТОВ "Фінінбуд";

- з 21.03.2023 по теперішній час робота на ТОВ "Модулехаус".

Перевіряючи підстави для прийняття оскаржуваного рішення, суд перш за все звертає увагу на те, що відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Водночас заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.

Порядок заповнення трудових книжок визначається розділом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Так, пунктом 2.4 цієї Інструкції передбачено, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

Системний аналіз вищезазначених положень дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на адміністрацію підприємств, а тому її неналежне ведення не може позбавити позивачку права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Відповідно до пунктів 5.1-5.5 Інструкції № 58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника. Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис. Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані. У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах. У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Не зазначаються у підсумованому загальному стажі роботи, а записуються окремим рядком із посиланням на дату, номер і найменування відповідних документів, крім відомостей, що передбачені у пункті 2.18 цієї Інструкції, такі записи:

а) про час перебування у народному ополченні та партизанських загонах із зазначенням дати зарахування і дати звільнення із служби;

б) про роботу як члена артілі промислової кооперації.

Якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена та інше), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї). При цьому на першій сторінці трудової книжки, що стала непридатною, робиться надпис "Замість видано дублікат", а книжка повертається її власнику. При працевлаштуванні на нове місце роботи працівник зобов`язаний пред`явити дублікат трудової книжки.

Суд установив, що записи у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_1 викладені з достатньою повнотою та чіткістю, із зазначенням номерів та дат наказів про прийняття та звільнення з роботи, у дублікаті трудової книжки проставлені печатки підприємств.

Водночас пенсійний орган відмовився враховувати страховий стаж позивачки за відомостями з трудової книжки НОМЕР_1 від 26.05.2005 (дублікат), посилаючись на те, що записи в документі були зроблені з порушенням Інструкції.

Втім, конкретні недоліки трудової книжки, що стали підставою для вказаного висновку, не зазначені ані в рішенні пенсійного органу, ані у відзиві на позовну заяву, що автоматично ставить під сумнів законність наданої позивачці відмови, оскільки не відповідає критерія правомірності ріень та дій суб`єктв ладних повноважень, передаченим частиною другою статті 2 КАС України.

Разом з тим суд повторює, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивачки її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені з вини адміністрації підприємства.

Також суд зауважує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач поверхнево підійшов до розгляду заяви позивачки, не вжив усіх можливих заходів для перевірки питання про наявність у позивачки необхідного страхового стажу роботи та з формальних причин не зарахував до такого стажу періоди роботи, які зазначені у трудовій книзі серії НОМЕР_1 від 26.05.2005 (дублікат).

Відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 51 від 24.05.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком визнається судом протиправним та скасовується.

Однак, беручи до уваги встановлені обставини справи, за результатами вирішення цього спору суд не вбачає достатніх передумов для покладення на відповідачів обов`язку із зарахування всіх періодів, які зазначені у трудовій книзі серії НОМЕР_1 від 26.05.2005 (дублікат) та призначення позивачці пенсії за віком.

Суд враховує, що пенсійний орган не зарахував позивачці відповідні періоди трудової діяльності лише з мотивів наявності порушень внесення записів до документа, що під час розгляду справи не знайшло свого підтвердження.

За таких обставин суд не може перебирати на себе дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та самостійно робити висновки з питань, які не були предметом його розгляду, і, тим паче, ухвалювати з цих питань рішення.

Як зазначено у пп. 5.1. п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3 ст. 129 цієї Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, як наголосив Конституційний Суд України в абзаці 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (заява № 63566/00), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (параграф 25).

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

За результатами розгляду справи, в межах предмету позову та на основі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що відповідач 2 неналежно розглянув заяву позивачки від 17.05.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняв передчасне і протиправне рішення № 51 від 24.05.2024, яким відмовив позивачці у призначенні такої пенсії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивачки, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Разом з тим, у зв`язку із скасуванням оскаржуваного рішення, процедура розгляду питання про призначення позивачці пенсії за віком вважається незакінченою і пенсійний орган, реалізуючи свої законні повноваження щодо призначення пенсії, повинен повторно розглянути заяву позивачки та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

За змістом частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачкою, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 51 від 24.05.2024 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком та покладення на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві за місцем проживання позивачки (звернення за призначенням пенсії) обов`язку з урахуванням висновків суду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.05.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що при зверненні до суду з цим адміністративним позовом позивачка сплатила судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 5036.1 від 11.06.2024.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову не майнового характеру, який подано фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2024 встановлено на рівні 3028 грн.

Позивачкою фактично заявлено одну вимогу немайнового характеру (про скасування рішення суб`єкта владних повноважень). Водночас вимога про зобов`язання вчинити дії є похідною від визнання дій відповідача протиправними (скасування оскаржуваного рішення). Отже, належна до сплати сума судового збору за подання відповідної позовної заяви до суду становить 1211,20 грн (3028*0,4). Відтак позивачка переплатила судовий збір у розмірі 1816,80 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати позивачки на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн стягуються судом на її користь за рахунок бюджетних асигнувань кожного з відповідачів у справі (порівно).

Водночас на користь позивачки підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивачки внаслідок неправомірних дій суб`єкта владних повноважень, а спір по суті вирішено в користь позивачки, тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується виключно зі способом захисту порушених прав позивачки.

Щодо переплаченої суми судового збору, то суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, повністю.

Отже, неодмінною умовою для вирішення питання про повернення переплаченої суми судового збору є відповідне клопотання сторони і суд не уповноважений з власної ініціативи ухвалювати рішення про повернення надміру сплаченої суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 51 від 24.05.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві з урахуванням висновків суду, наведених у цьому судовому рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.05.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 03151);

3) відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005).

Повне судове рішення складено 03.10.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович