Справа № 340/718/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 340/718/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року (суддя Брегей Р.І.) в справі № 340/718/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:

визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн із розрахунку на місяць відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 в редакції від 21 лютого 2023 року за період з 15 травня 2023 року по 24 травня 2023 року, з 27 травня 2023 року по 11 серпня 2023 року;

визнання протиправними дій щодо не ненарахування та не виплати додаткової винагороди із розрахунку 100 000 грн на місяць згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 в редакції від 11 серпня 2023 року за період з 16 жовтня 2023 року по 16 грудня 2023 року;

визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати грошового забезпечення з 07 березня 2023 року по 12 травня 2023 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Держаний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року;

зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн за період з 15 травня 2023 року по 24 травня 2023 року, з 27 травня 2023 року по 11 серпня 2023 року;

зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду в розмірі до 100 000 грн із розрахунку на місяць за період з 16 жовтня 2023 року по 16 грудня 2023 року з урахуванням виплачених сум;

зобов`язання здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення за період з 07 березня 2023 року по 12 травня 2023 року з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Держаний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування і виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07 березня по 16 грудня 2023 року з урахуванням, що розміри посадових окладів, окладів за військовим званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму у сумі 2102 грн на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 перерахувати грошове забезпечення (у тому числі і допомогу на оздоровлення) ОСОБА_1 і виплатити додаткові кошти за період з 07 березня по 16 грудня 2023 року, врахувавши, що розміри посадових окладів, окладів за військовим званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму у сумі 2102 грн на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування і виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди з розрахунку 30000 грн на місяць за період з 16 по 31 жовтня 2023 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду з розрахунку 30000 грн на місяць за період з 16 по 31 жовтня 2023 року.

Відмовлено у задоволені позову в іншій частині вимог.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення в частині задоволених вимог з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Вважає, що оскільки позивач з 16 грудня 2023 року виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та з ним 20 грудня 2023 року проведено всі розрахунки, а позов подано 08 лютого 2024 року, то позивач пропустив строк звернення до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Суд першої інстанції мав врахувати вимоги ч. 4 ст. 123 КАС України в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати грошового забезпечення з 07 березня 2023 року по 12 травня 2023 року.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 07 березня по 16 грудня 2023 року проходив службу у військовій частині.

Грошове забезпечення обчислювали на підставі постанови Уряду України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704.

Обчислюючи суми посадового окладу і окладу за військове звання, відповідач керувався розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлено на 01 січня 2018 року (1762 грн).

За перші 14 днів травня 2023 року виплатили додаткову винагороду у сумі 45161,29 грн, за листопад 2023 року - 30000 грн, за грудень 2023 року - 15483,87 грн.

Грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік виплатили.

Позов подано до суду 08 лютого 2024 року.

Суд першої інстанції вважав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму у сумі 2102 грн на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Тому у відповідача виник обов`язок нарахувати грошове забезпечення з 07 березня 2023 року, враховуючи величину прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2102 грн.

Військова частина не вчинила таких дій, чим допустила протиправну бездіяльність.

Суд першої інстанції частково задовольнив вимоги в цій частині, адже за змістом заяви позивач вважав, що розміри посадових окладів, окладів за військовим званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму у сумах 2684 грн за 2023 рік на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14, а суд першої інстанції, керуючись приписами частини другої статті 9 КАС України, вийшов за межі позовних вимог, зобов`язавши відповідача перерахувати грошове забезпечення, у тому числі і допомогу на оздоровлення, за період з 07 березня по 16 грудня 2023 року.

Стосовно питання нарахування і виплати додаткової винагороди судом першої інстанції вказано, що з 15 травня по 16 грудня 2023 року позивач перебував в певних місцях і виконував такі завдання.

Так, з 15 травня по 14 жовтня 2023 році перебував у пункті постійної дислокації (м. Миколаїв), виконував таке завдання - ведення претензійно-позовної роботи і захисту прав і законних інтересів військової частини у Миколаївському окружному адміністративному суді.

З 01 по 15 серпня 2023 року перебував у основній відпустці.

З 16 жовтня по 16 грудня 2023 року перебував у складі угрупування сил та засобів в районі виконання бойових завдань у Донецькій області і приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, однак не виконував бойових (спеціальних завдань).

За листопад 2023 року виплатили додаткову винагороду у сумі 30000 грн, а за 16 днів грудня 2023 року - 15483,87 грн.

За період з 15 травня по 31 жовтня 2023 року додаткову винагороду не нарахували.

Суд першої інстанції зробив висновок, що в період з 15 травня по 11 серпня 2023 року не існувало правових підстав для виплати додаткової винагороди з розрахунку 30000 грн на місяць, так як позивач перебував у м. Миколаїв, де не велись бойові дії і не виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями).

Проте в період з 16 жовтня по 16 грудня 2023 року існували правові підстави для виплати додаткової винагороди з розрахунку 30000 грн на місяць, так як позивач перебував у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони в районі виконання бойових завдань у Донецькій області (бойових завдань не виконував).

Військова частина за період з 01 листопада по 16 грудня 2023 року нарахувала і виплатила додаткову винагороду з розрахунку 30000 грн на місяць.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність в частині нарахування і виплати додаткової винагороди з розрахунку 30000 грн на місяць за період з 16 по 31 жовтня 2023 року.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 з 07 березня по 16 грудня 2023 року.

З 16 грудня 2023 року позивач виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , з ним 20 грудня 2023 року проведено розрахунки.

З цим позовом позивач звернувся до суду 08 лютого 2024 року.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час недопуску до продовження виконання повноважень) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 липня 2024 року в справі № 990/156/23 зроблено висновок, що за своїм змістом стаття 233 КЗпП України визначає строки, в межах яких є можливим судовий захист трудових прав, ці строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Наслідком пропуску таких строків є відмова у задоволенні позову, тобто відмова у наданні судового захисту.

Водночас, норма частини п`ятої статті 122 КАС України про місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби затверджена у КАС України в редакції, що почала діяти з 15 грудня 2017 року. Аналогічна норма була закріплена у частині третій статті 99 КАС України у редакції Закону N 2453-VI від 07 липня 2010 року.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що чіткою та передбачуваною є позиція щодо необхідності застосування приписів статті 233 КЗпП України під час визначення строків звернення до адміністративних судів для вирішення спорів, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, в тому числі і за позовами осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі.

Враховуючи приведені висновки Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, суд відхиляє доводи апелянта про недотримання позивачем місячного строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Оскільки позивач звільнений з військової служби 16 грудня 2023 року, а з цим позовом звернувся до суду 08 лютого 2024 року, суд доходить до висновку, що позивачем дотримано строк звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Апелянтом не приведено доводів у спростування висновків суду першої інстанції, які слугували підставою для часткового задоволення позову, тому враховуючи межі апеляційного перегляду справи, встановлені статтею 308 КАС України, судом не надається оцінка таким висновкам суду першої інстанції.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржене, тому судом також не надається оцінка таким висновкам суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року в справі № 340/718/24 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року в справі № 340/718/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 03 жовтня 2024 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов