Справа № 240/15465/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Житомир справа № 240/15465/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії з 01 липня 2021 року у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до рішення Конституційного суду України від 07 квітня 2021 року за № 1-р(II)/2021, частини четвертої статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі - Закон № 796-ХІІ) у редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі - Закон № 230/96-ВР) та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з 01 липня 2021 року у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до рішення Конституційного суду України від 07 квітня 2021 року за № 1-р(II)/2021, статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР та провести відповідні виплати з урахуванням передбачених законодавством підвищень і доплат та з урахуванням раніше виплачених сум та виплачувати її в подальшому.

В обґрунтування позову зазначає, що є потерпілою особою від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, перебуває на пенсійному обліку у відповідача і отримує пенсію по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 796-XII. З прийняттям Конституційним Судом України Рішення від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 підпункт 13 пункту 4 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (надалі - Закон № 76-VIII) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Отже, пенсія позивачки має виплачуватись у розмірі, визначеному у статті 54 Закону № 796-XII у редакції до внесення таких змін, що відповідає й висновкам Конституційного Суду України у Рішенні від 03 квітня 2024 року № 4-р(І)/2024, яким поновлено дію статті 54 Закону № 796-XII та, відповідно, право позивачки на пенсію по інвалідності внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. У своїх доводах спирається на висновки Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 460/20412/23 та від 15 травня 2024 року у справі № 400/12171/21. Також зауважує на тому, що здійснення перерахунку пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком покладає на відповідача обов`язок урахувати при перерахунку усі передбачені законом доплати та підвищення до пенсії та здійснювати відповідну пенсійну виплату у такому розмірі в подальшому.

Ухвалою суду від 02 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та зобов`язання вчинити дії за період з 01 липня 2021 року по 15 лютого 2024 року повернуто позивачці.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) у справі в частині заявлених позовних вимог з 16 лютого 2024 року.

Відповідач позов не визнав. Подав відзив на позовну заяву, у якому наполягає на тому, що умовою виникнення у позивачки права на перерахунок пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком було не приведення Верховною Радою України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 нормативного регулювання спірного питання у відповідність із Конституцією України. Однак, 29 червня 2021 року Верховною Радою України, на виконання цього Рішення Конституційного Суду України прийнято Закон України від 29 червня 2021 року № 1584-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі - Закон № 1584-ІХ), який набрав чинності 01 липня 2021 року, згідно з яким статтю 54 Закону № 796-ХІІ викладено у новій редакції. Правову оцінку цим положенням Закону № 1584-ІХ надано у рішенні Конституційного Суду України від 03 квітня 2024 року № 4-р(І)/2024. Водночас, у цьому Рішенні Конституційний Суд України зауважив, що згідно з частиною другою статті 152 Конституції України та статтею 91 Закону України № 2136-VIII закони, інші акти або їх окремі приписи, що визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Відповідач акцентує на тому, що у цьому ж Рішенні Конституційний Суд України відтермінував втрату чинності частиною третьою статті 54 Закону № 796-ХІІ, а саме через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами. Тому відповідач вважає правомірним застосування чинних норм Закону № 1584-ІХ при обрахунку пенсії позивачки. З таких підстав просить відмовити у позові.

Розглянувши доводи та заперечення сторін, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з огляду на таке.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (1 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по ІІ групі інвалідності, захворювання, пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС, обчислену відповідно до Закону № 796-XII (пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 ).

На заяву позивачки щодо перерахунку та виплати пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 02 серпня 2024 року повідомило про відмову у перерахунку пенсії, оскільки відповідно до частини третьої статті 54 Закону № 796-XII із змінами, внесеними Законом № 1584-ІХ, які набрали чинності з 01 липня 2021 року, передбачено, що в усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими, зокрема, для ІІ групи інвалідності - 4800 грн. Поінформовано, що частина третя статті 54 Закону № 796-XII (із змінами) втрачає чинність через 3 місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану (згідно із Рішенням Конституційного Суду України від 03 квітня 2024 року № 4-р(І)/2024).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Приписами частини четвертої статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР, яка була чинною до внесення змін Законом № 76-VIII, було передбачено таке:

"В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком".

28 грудня 2014 Верховна Рада України прийняла Закон за № 76-VIII, яким текст статті 54 Закону № 796-XII був викладений у редакції, згідно з якою умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначає Кабінет Міністрів України в актах із відповідних питань.

Згодом, мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, було визначено в Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23 листопада 2011 року № 1210 зі змінами (надалі - Порядок № 1210).

Згідно з пунктом 11 Порядку № 1210 (в первинній редакції), мінімальний розмір пенсії становить:

1) для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї:

осіб з інвалідністю I групи - 180 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

осіб з інвалідністю II групи - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

осіб з інвалідністю III групи - 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 Конституційний Суд України визнав такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Конституційний Суд України вирішив, що частина третя статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За рішенням Конституційного Суду України, Верховній Раді України належало протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням (від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021).

29 червня 2021 року Верховною Радою України на виконання Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(II)/2021 прийнято Закон № 1584-ІХ, який набрав чинності 01 липня 2021 року, відповідно до якого, зокрема:

частину третю статті 54 Закону № 796-XII викладено в такій редакції:

"В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими:

для I групи інвалідності - 6000 гривень;

для II групи інвалідності - 4800 гривень;

для III групи інвалідності - 3700 гривень;

для дітей з інвалідністю - 3700 гривень".

Визначаючись щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону № 1584-ІХ, слід враховувати, що у Рішенні від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 Конституційний Суд України, здійснивши порівняльний аналіз частини четвертої статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР та пунктів 11, 12 Порядку № 1210, дійшов висновку, що Кабінет Міністрів України визначив істотно менші мінімальні розміри державної пенсії особам, на яких поширюється дія статті 54 Закону № 796-XII, ніж їх було гарантовано на законодавчому рівні частиною четвертою цієї статті Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР. Водночас приписи статей 3, 16, 50 Конституції України у їх взаємозв`язку зобов`язують державу за будь-яких обставин забезпечити особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, посилений соціальний захист, реалізацію їх права на відшкодування завданої шкоди здоров`ю.

Як убачається зі змісту статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 1584-IX визначені розміри пенсій є нижчими, аніж були в редакції Закону № 230/96-ВР.

Ключовим для правильного вирішення цієї справи і з`ясування питання про застосування норми закону є визначення, чи виконане Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021, і застосування редакції Закону № 796-XII, що відповідає цьому Рішенню.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03 квітня 2024 року № 4-р(І)/2024 дійшов висновку, що пенсія за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначається особам виходячи з імперативних вимог Конституції України як особлива форма відшкодування завданої їм шкоди та є такою, що не може бути скасованою чи зменшеною, поставленою в залежність від наявних фінансових ресурсів чи будь-яких інших обставин. Скасування, обмеження або зменшення пенсії для осіб з інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призведе до порушення сутнісного змісту конституційних засад, якими людське життя та здоров`я визнано найвищими соціальними цінностями. Частиною третьою статті 54 Закону № 796-XII вчергове порушено належний рівень соціального захисту та засадничий обов`язок держави щодо відшкодування завданої шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що не відповідає частині першій статті 3, частині другій статті 8, статті 16, частині третій статті 22, частині першій статті 46, частині першій статті 50 Конституції України.

У цьому Рішенні Конституційний Суд України за результатом посутнього аналізу статей 3, 16, 50 Конституції України, Рішення від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 констатував, що Верховна Рада України Законом № 1584-IX повторно запровадила правове регулювання з тим самим недоліком, а саме визначила у частині третій статті 54 Закону № 796-XII мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах менших, ніж їх було гарантовано Законом № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР.

Беручи до уваги зазначені висновки Конституційного Суду України в подібних правовідносинах та здійснюючи аналіз норми статті 54 Закону № 796-XII в редакції Закону № 1584-IX, суд доходить висновку, що незважаючи на те, що формально законодавець виконав рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 (щодо повноваження уряду право визначати розміри пенсій для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи), проте встановлені нові розміри пенсій є суттєво меншими, аніж їх було гарантовано Законом № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР.

Отже, прийняттям Закону № 1584-IX не досягаються всупереч рішенню Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 мінімальні гарантії у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тому суд визнає безпідставними доводи відповідача щодо обґрунтованого нарахування пенсії позивачки відповідно до Закону № 1584-IX з посиланням на те, що установивши, що частина третя статті 54 Закону № 796-ХІІ суперечить Конституції України, Конституційний Суд України відтермінував втрату чинності цієї норми Закону № 796-ХІІ, а саме через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану, звертаючи увагу на таке.

Згідно з усталеною позицією Верховного Суду, оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Пряме застосування Конституції у поєднанні з принципом її верховенства над іншими правовими актами неминуче передбачає правомочність судів відмовитись від застосування будь-якого правового акта, який вони визначають як неконституційний в цілому або в частині.

Змінюючи законодавче регулювання у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, держава не повинна вдаватися до обмежень, що порушують сутність їх індивідуальних прав, а досягнутий рівень соціального захисту має бути збережено. Така позиція була висловлена у Рішенні Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 і має бути застосована судом.

В аспекті доводів відповідача, суд, не заперечуючи того, що рішення Конституційного Суду України мають лише пряму (перспективну) дію в часі, змінюючи замість законодавця закон (законодавче регулювання), звертає увагу на те, що у Рішенні від 03 квітня 2024 року № 4-р(І)/2024 Конституційний Суд України констатував повторне запровадження законодавцем правового регулювання пенсійного забезпечення осіб з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи з обмеженням (зменшенням) пенсійної виплати як особливої форми відшкодування шкоди внаслідок каліцтва чи захворювання, пов`язаного з Чорнобильською катастрофою, що вже у Рішенні від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 визнано неконституційним.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18 та від 10 березня 2020 року у справі №160/1088/19).

Повертаючись до висновків Конституційного Суду України у Рішенні від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 необхідно узяти до уваги те, що Верховній Раді України було приписано протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Також слід враховувати й те, що окремо Конституційний Суд України зауважив, що у разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 Закону № 796-XII у редакції Закону 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР.

Крім того, у Рішенні від 03 квітня 2024 року у справі № 4-р(І)/2024 Конституційний Суд України зазначив, що на виконання імперативних вимог статей 3, 16, 50 Конституції України у частині четвертій статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Отже, до спірних правовідносин слід застосувати норми Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР.

Такі висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 17 квітня 2024 року у справі та від 12 вересня 2024 року у справі № 240/1024/24, й у подальшому підтримано у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2024 року у справі № 240/34675/23, від 12 вересня 2024 року у справі № 240/1024/24.

Застосовуючи ці висновки до обставин цієї справи вимоги позивачки щодо перерахунку пенсії відповідно до статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком є обґрунтованими, відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання відповідача нарахувати та виплачувати з 16 лютого 2024 року пенсію з урахуванням всіх передбачених законодавством підвищень і доплат та виплачувати її в подальшому, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України ) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зі змісту наведених норм слідує, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. А відтак вирішенню у судовому порядку не підлягають позовні вимоги, які заявлені на майбутнє, та не спрямовані на захист і відновлення вже порушених прав позивачки.

Враховуючи те, що суд не наділений повноваженням вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, а з матеріалів справи не вбачається відмови відповідача у нарахуванні та виплаті передбачених законодавством підвищень і доплат, про що просить у позовній заяві позивачка, ця позовна вимога, а також щодо виплати пенсії у подальшому (на майбутнє) не підлягають захисту судом і у їх задоволенні слід відмовити у зв`язку з передчасністю заявлення.

Такі висновки суду відповідають усталеній судовій практиці щодо надання судового захисту фактично порушеному праву.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо стягнення заявлених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн, суд зазначає таке.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

За правилами частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підтвердження витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано: копію договору про надання правничої допомоги від 14 серпня 2024 року № 10, акт виконаних робіт (послуг) та взаєморозрахунку від 16 серпня 2024 року та квитанцію до платіжної інструкції від 15 серпня 2024 року на суму 3500 грн, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 576 та посвідчення адвоката номер 000576 від 31 березня 2011 року.

За змістом договору про надання правничої допомоги від 14 серпня 2024 року № 10 адвокат ( ОСОБА_2 ) приймає на себе зобов`язання з надання такої правничої допомоги:

2.1.1. Надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правового питання, що стосується питання оскарження дій/бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду У країни в Житомирській області, здійснення перерахунку пенсії тощо;

2.1.2. Проведення роботи з клієнтом з приводу надання та підготовки необхідних документів для справи, обговорення обґрунтування позовної заяви та вимог в прохальній частині, надання консультацій щодо супроводу судової справи;

2.1.3. Складання (написання) тексту позовної заяви на дії/бездіяльності до суду, а також клопотань, листів, заперечень, запитів, скарг, заяв, відповідей, письмових пояснень тощо та інших необхідних процесуальних документів - в разі необхідності, що стосуються питання оскарження дій/бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, здійснення перерахунку пенсії тощо;

2.1.4. Аналізу чинного законодавства України, судової практики й інших джерел права, вивчення та збирання необхідних документів з метою надання належної правничої допомоги в рамках складання (написання) тексту позовної заяви з додатками щодо питання оскарження дій/ бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду країни в Житомирській області, здійснення перерахунку пенсії тощо;

2.1.5. Правничої допомоги в підготовці, копіюванні та завіренні відповідних процесуальних документів, в т. ч. скарги, клопотань, додатків, письмових доказів, відповідей, заперечень, письмових пояснень тощо для подальшого подання їх до суду.

Акт виконаних робіт (послуг) та взаєморозрахунку від 16 серпня 2024 року містить посилання на ці ж пункти договору, так само ці пункти викладено й у позовній заяві.

Дослідивши та проаналізувавши додані до позовної заяви докази щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі суд з`ясував, що ані договір про надання правничої допомоги від 14 серпня 2024 року № 10, ані акт виконаних робіт (послуг) окрім загальних посилань на визначені сторонами умови (види робіт/послуг), не містять змісту наданих послуг правничої допомоги конкретно у цій справі. Такі докази, у взаємозв`язку із матеріалами справи, не підтверджують ані вид наданих правничих послуг у цій справі, ані їх реальності.

Так, позовна заява подана позивачкою за її підписом, а листування з пенсійним органом також оформлене позивачкою без участі адвоката.

Всупереч вимогам статті 134 КАС України суду не надано детального опису робіт (наданих послуг) у цій справі, а лише загальний опис безвідносно до цієї справи і виконаних робіт/послуг, виконаних адвокатом, що унеможливлює з`ясувати ані зміст та обсяг наданих послуг/робіт, ані їх необхідність та реальність у цій справі.

При цьому суд відзначає, що ключовим для відшкодування стороні понесених нею витрат на професійну правничу допомогу є подання суду належних доказів на підтвердження факту виконання конкретних робіт/надання послуг правничої допомоги та належного обґрунтування їх реальності у конкретній судовій справі. Відшкодуванню підлягають лише документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З урахуванням цих висновків суд констатує відсутність жодних належних доказів на підтвердження виконання/надання послуг, обумовлених у договорі від 16 серпня 2024 року, аналогічний зміст яких містить позовна заява і акт виконаних робіт (послуг) та взаєморозрахунку від 16 серпня 2024 року.

Оскільки позивачкою не доведено належними та допустимими доказами надання правничої допомоги у обсязі, обумовленому в акті виконаних робіт (послуг), як і не доведено реальності надання правничої допомоги, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивачки заявлених витрат на правничу допомогу у сумі 3500 грн.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у цій справі, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є правом суду, що застосовується у разі наявності відповідних підстав та з метою забезпечення контролю за процесом виконання відповідного рішення. Тобто, встановлення судового контролю при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача.

Оскільки позивачкою не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду, відсутні підстави для зобов`язання відповідача подавати звіт про виконання судового рішення у цій справі.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 134, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297, 382 КАС України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вулиця О. Ольжича, будинок 7, місто Житомир, 10003, ) щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021, статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 16 лютого 2024 року у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021, статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

02.10.24