Справа № 580/8206/24
Суддя: Альона КАЛІНОВСЬКА
Дата ухвалення: 2024-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року справа № 580/8206/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каліновської А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо призначення з 20.01.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 50 відсотків замість 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25.01.2024 № 04-294/24;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплачувати з 20.01.2024 ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25.01.2024 №04-294/24, з урахуванням раніше проведених виплат.

Позов обґрунтований тим, що позивачу призначено довічне грошове утримання, однак не правильно визначено загальний процент щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: 50% від суддівської винагороди замість 58%. З діями щодо обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50 відсотків від суддівської винагороди позивач не погоджується, вважаючи, що відповідачем всупереч вимогам законодавства України не враховано весь стаж його роботи на посаді судді, що дає право на отримання довічного щомісячного грошового утримання.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач позов не визнає та зазначає, що частиною третьою статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону № 1402-VIII з урахуванням стажу роботи на посаді судді 19 років 02 місяці 16 днів. Відповідно до статті 135 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Таким чином, зазначеною правовою нормою визначений вичерпний перелік професійної діяльності (досвіду роботи), який враховується в стаж, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці та впливає на розмір зазначеного грошового утримання. Отже, і Законом № 2453-VI, у редакції на дату перебування на посаді судді, позивачу не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження військової служби та роботи в галузі права. Окрім того, відповідач наголосив, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки позивач просить провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 20.01.2024, а з позовом звернувся лише 16.08.2024.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 18.01.2024 №140/0/15-24 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Христинівського районного суду Черкаської області у зв`язку з поданням заяви про відставку" позивача звільнено з посади судді Христинівського районного суду Черкаської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У вказаному рішенні Вищої ради правосуддя зазначено, що ОСОБА_1 , Указом Президента України від 4 листопада 2004 року № 1367/2004 призначений строком на п`ять років на посаду судді Новомиргородського районного суду Кіровоградської області, Указом Президента України від 25 вересня 2006 року № 785/2006 переведений у межах п`ятирічного строку на роботу на посаді судді Кам`янського районного суду Черкаської області, Указом Президента України від 11 червня 2008 року № 540/2008 переведений у межах п`ятирічного строку на роботу на посаді судді Христинівського районного суду Черкаської області, Постановою Верховної Ради України від 13 травня 2010 року № 2195-VI обраний на посаду судді Христинівського районного суду Черкаської області безстроково. За результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, а саме: актів про призначення, обрання на посаду судді, довідки про роботу на посаді судді, копій паспорта, послужного списку, трудової книжки, диплома, встановлено, що до стажу роботи на посаді судді, що дає йому право на відставку, підлягають зарахуванню: період проходження строкової військової служби 2 роки; стаж роботи на посаді судді 19 років 2 місяці 14 днів; стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, 3 роки. Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку, становить 24 роки 2 місяці 14 днів.

Рішенням відповідача від 16.02.2024 №27 позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 19.01.2024 в сумі 53601,00 грн, з урахуванням стажу роботи на посаді судді 19 років 02 місяці 16 днів.

16.07.2024 позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою з проханням перерахувати розмір щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень ч.3 ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Позивач зазначив у позові, що відповіді на вказану заяву він не отримав.

Не погодившись з діями щодо неврахування загального стажу на посаді судді 24 роки 2 місяців 14 днів до стажу судді у відставці та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% від суддівської винагороди, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституцією України визначено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до частин першої - третьої статті 142 Закону №1402-VIII суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

За приписами частин першої та другої статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Водночас абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку, окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 зазначеного закону, положення частини другої цієї статті, як стаж, який зараховується додатково. Тобто до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 9901/302/19.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2019 року у справі №9901/805/18 зазначено, що частину другу статті 137 Закону про судоустрій 2016 року потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Відповідно рішення Вищої ради правосуддя від 18.01.2024 №140/0/15-24 стаж ОСОБА_1 на посаді судді становить 19 років 2 місяці 14 днів.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На день призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» у редакції, чинній на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Із копії послужного списку вбачається, що з 5 серпня 1978 року по

10 липня 1982 року ОСОБА_1 був курсантом Ленінградського вищого військово-політичного училища протиповітряної оборони.

Частиною другою статті 11 Закону СРСР від 12 жовтня 1967 року «Про загальний військовий обов`язок», чинної на час навчання ОСОБА_1 у Ленінградському вищому військово-політичному училищі протиповітряної оборони, було встановлено, що громадяни, прийняті до військово-навчальних закладів, є такими, що перебувають на дійсній військовій службі і називаються курсантами. На них поширюються обов`язки, встановлені для військовослужбовців строкової служби. Вони та їхні сім`ї користувалися правами, пільгами та перевагами, встановленими чинним законодавством для військовослужбовців строкової служби та їхніх сімей.

Згідно з пунктом 1 статті 13 вказаного Закону СРСР для солдатів і сержантів Радянської Армії, берегових частин і авіації Військово-Морського Флоту був установлений дворічний строк дійсної військової служби.

У військовому училищі передбачалось, що навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба (частина перша статті 25 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Таким чином, як законодавство колишнього СРСР, так і законодавство України прирівнювало до проходження дійсної (строкової) військової служби період навчання у військово-навчальних закладах.

Отже, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню два роки навчання в Ленінградському вищому військово-політичному училищі протиповітряної оборони як період проходження строкової військової служби.

Саме такий правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 9901/455/18 (провадження №№ П/9901/455/18, 11-556сапс18).

Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме такий правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про статус суддів», яка була чинною на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, суддею міг бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

Стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Зокрема, аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 127/20301/17, від 06 березня 2018 року у справі№ 308/6953/17, від 22 березня 2018 року у справі № 520/5412/17, від 16 травня 2018 року у справі № 800/367/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 26 березня2019 року у справі № 720/454/17, від 30 травня 2019 року у справі № 592/2569/1, від28 листопада 2019 року у справі № 589/4735/16-а, від 28 листопада 2019 року у справі№ 607/5454/17, від 13 травня 2020 року у справі № 242/1890/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 243/4501/17, від 14 грудня 2020 року у справі № 592/4591/17, від 31 березня 2021 року у справі № 419/356/17, від 14 травня 2021 року у справі № 592/3354/17, від 23 червня 2022 року у справі № 420/1987/21, від 08 вересня 2022 року у справі № 380/10696/21.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 18.01.2024 № 140/0/15-24 позивач був звільнений з посади судді Христинівського районного суду Черкаської області суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. У вказаному рішенні зазначено, що за результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, а саме: актів про призначення, обрання на посаду судді, довідки про роботу на посаді судді, копій паспорта, послужного списку, трудової книжки, диплома, встановлено, що до стажу роботи на посаді судді, що дає йому право на відставку, підлягають зарахуванню: період проходження строкової військової служби 2 роки; стаж роботи на посаді судді 19 років 2 місяці 14 днів; стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, 3 роки. Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку, становить 24 роки 2 місяці 14 днів.

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає 24 роки 2 місяці 14 днів, то позивач має право на обрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.01.2024 в розмірі 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 відсотків за 20 років + (2% х 4 роки, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді).

Зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позовна вимога щодо визнання дій відповідача щодо призначення з 20.01.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 50 відсотків замість 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25.01.2024 № 04-294/24 підлягає задоволенню.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, те що дії відповідача щодо призначення з 20.01.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 50 відсотків замість 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25.01.2024 № 04-294/24 визнані судом протиправними, то з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку відповідача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і як наслідок, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, з урахуванням частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вбачається доцільним визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 16.02.2024 №27 в частині незарахування ОСОБА_1 всього стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання довічного щомісячного грошового утримання, - всього 24 роки 2 місяці 14 днів та в частині обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, замість 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Статтею 5 КАС України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, не втручаючись у дискреційні повноваження відповідача, для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що належним і ефективним способом повного захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати весь стаж ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання - всього 24 роки 2 місяці 14 днів, та провести позивачу з 20.01.2024 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді також підлягає задоволенню.

Щодо посилання відповідача у відзиві на пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає, що під час відкриття провадження у справі суддею з`ясовано, що позивач подав адміністративний позов в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, з моменту прийняття відповідачем рішення від 16.02.2024.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то судові витрати зі сплати судового збору, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Інших доказів понесених судових витрат, станом на час прийняття рішення, матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 2, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо призначення з 20.01.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 50 відсотків замість 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25.01.2024 № 04-294/24.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 16.02.2024 №27 в частині незарахування ОСОБА_1 всього стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання довічного щомісячного грошового утримання, - всього 24 роки 2 місяці 14 днів та в частині обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, замість 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) зарахувати весь стаж ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді судді, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання - всього 24 роки 2 місяці 14 днів, та провести позивачу з 20.01.2024 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Альона КАЛІНОВСЬКА