Справа № 440/18735/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 р. Справа № 440/18735/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.01.2024, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 25.01.24 по справі № 440/18735/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати розпорядження ГУ ПФУ в Полтавській області від 27 жовтня 2023 року № 2137/1600-0203-11 про відмову в призначенні пенсії за вислугою років згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області призначити та виплачувати йому пенсію за вислугу років згідно з Законом України від 09 квітня 1992 року №2262-ХП "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ( далі- Закон № 2262-ХІІ) з 27.10.2023, без обмеження максимального розміру заробітної плати для перерахунку пенсії та проводити виплати перерахованої пенсії за вислугу років в повному обсязі без обмеження максимального (граничного розміру) виплати пенсії за вислугу років та без обмежень і особливостей, встановлених Законами України №2148-VIII від 03.10.2017 року та №1058-ІV від 09.07.2003, а також Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015, у тому числі без обмежень і особливостей, які можуть передбачатися законом для осіб з числа пенсіонерів, що працюють (незалежно від працевлаштування та займаної посади);

- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання рішенням суду законної сили, звіт про виконання судового рішення, передбачений ч.1 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі № 440/18735/23 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що судом першої інстанції безпідставно не було враховано правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18 та від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а.

Відповідно до довідки УМВС №Д-435 від 27.10.2023 вислуга років в органах внутрішніх справ у нього складає в календарному обчисленні станом на 14.05.2012 - 15 років 04 місяці 03 дні, в пільговому обчисленні - 15 років 04 місяці 18 днів. Відповідно до наказу про звільнення його з військової служби, вислуга років у Збройних Силах України на день звільнення 06.04.2015 становила: календарна - 10 років 03 місяців 09 днів, пільгова - 12 місяців 00 днів, загальна - 11 років 03 місяці 09 днів. Згідно з розрахунком його вислуги років військовослужбовця на пенсію від 23.08.2023, кількість повних років його вислуги для пенсії складає 25 років 00 місяців 22 дні.

Враховуючи календарну і пільгову вислугу разом, його загальна вислуга становить 26 років 7 місяців 27 днів (11 років 03 місяці 09 днів + 15 років 04 місяці 18 днів), тобто більше 25 повних років, що цілком узгоджується із вимогами законодавства щодо наявності необхідної календарної вислуги не менше ніж 22 років ( в редакції закону, що діяла на момент його звільнення зі служби).

Посилаючись на ці обставини, позивач вважає, що має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі- Закон № 2262-ХІІ),оскільки на день звільнення зі служби він мав вислугу більше 22 календарних років як того вимагає закон.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 року- без змін.

Відповідно до ч. 1 ст.308 та п. 3 ч. 1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України(далі -КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

Згідно з відомостями трудової книжки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.08.1994 по 21.10.2003 позивач проходив службу в Збройних Силах України .

Послужним списком ОСОБА_1 підтверджено, що у період з 01.04.2006 по 14.05.2012 позивач проходив службу на різних посадах в УМВС України в Полтавській області.

Згідно з довідкою УМВС України в Полтавській області від 27.10.2023 №Д-435/115/12/02/06-2023 вислуга років ОСОБА_1 станом на 14.05.2012 складає в календарному обчисленні 15 років 04 місяці 03 дні, у пільговому обчисленні 15 років 04 місяці 18 днів, безперервний стаж служби в ОВС становить 06 років 01 місяць 15 днів.

Таким чином, у вислугу років ОСОБА_1 станом на 14.05.2012 в календарному обчисленні 15 років 04 місяці 03 дні, що зазначена у довідці УМВС України в Полтавській області від 27.10.2023 №Д-435/115/12/02/06-2023 включено: стаж служби в ОВС - 06 років 01 місяць 13 днів (з 01.04.2006 по 14.05.2012) та службу у Збройних Силах України - 09 років 02 місяці 20 днів (з 01.08.1994 по 21.10.2003).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі №440/9201/22, що набрало законної сили 26.05.2023, встановлено, що 19.03.2014 наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з витягом із наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.04.2015 № 97, капітана ОСОБА_1 , начальника зв`язку - командира взводу зв`язку, звільнено з військової служби у запас, з 06.04.2015 виключено зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення. Вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах України на день звільнення ( 06.04.2015) становила : календарна 10 років 03 місяці 09 днів, пільгова 12 місяців 00 днів, загальна- 11 років 03 місяці 09 днів.

Отже, у вислугу років ОСОБА_1 в календарному обчисленні 10 років 03 місяці 09 днів, що зазначена у витягу із наказу від 06.04.2015 №9, включено: службу у Збройних Силах України - 09 років 02 місяці 20 днів (з 01.08.1994 по 21.10.2003) та службу у Збройних Силах України - 1 рік 00 місяців 17 днів (з 19.03.2014 по 06.04.2015).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі № 440/9201/22, що набрало законної сили 26.05.2023, задоволено позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі- ІНФОРМАЦІЯ_4 ) . Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо відмови у реалізації документів про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління ПФУ від 30.01.2007 № № 3-1 (далі- Порядок № 3-1). Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 скласти подання про призначення ОСОБА_1 пенсії та надіслати всі необхідні документи, визначені Порядком № 3-1, до ГУ ПФУ в Полтавській області.

29.05.2023 на виконання зазначеного рішення суду, ІНФОРМАЦІЯ_5 було складено подання про призначення пенсії щодо ОСОБА_1 за № УЧ 59582, яке листом від 29.05.2023 за № 9/1/4537/УЧ 59582 було надіслано на адресу ГУ ПФУ в Полтавській області разом з документами для призначення пенсії за вислугу років капітану у відставці ОСОБА_1 .

Листом від 30.06.2023 ГУ ПФУ в Полтавській області повернуло зазначене подання з додатками щодо ОСОБА_1 на дооформлення до ІНФОРМАЦІЯ_4 через його невідповідність вимогам Порядку № 3-1: у поданні не зазначена тривалість календарної вислуги років та страхового стажу, необхідних для визначення права на пенсію; відсутні заява про призначення пенсії встановленого зразка, оригінали документів про грошове забезпечення; надані документи не завірені у встановленому законодавством порядку.

26.10.2023 ІНФОРМАЦІЯ_5 склав та повторно надіслав до ГУ ПФУ в Полтавській області подання про призначення пенсії ОСОБА_1 за № УЧ 59582.

У цьому поданні не зазначено ані календарної вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії, ані вислуги років у пільговому обчисленні для визначення розміру пенсії, ані страхового стажу для призначення пенсії згідно зі статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Розпорядженням ГУ ПФУ в Полтавській області № 2137/1600/0203-11 від 27.10.2023 за результатами розгляду подання та документів на ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугу років згідно за ст.12 Закону № 2262-ХІІ, наданих ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки на момент звільнення останній не мав вислуги років в календарному обчисленні тривалістю 22 роки, чи 12,5 років календарної вислуги та страхового стажу 25 років і більше, на день звільнення не досяг 45 -річного віку.

Не погодившись із зазначеним розпорядженням, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що згідно з законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин у цій справі, необхідною умовою для призначення спірної пенсії є наявність необхідної календарної вислуги років. Оскільки календарна вислуга років позивача на день звільнення зі служби (06.04.2015) становить менше 22 років, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, то відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «а» ч.1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ. ОСОБА_1 також не набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "б" частини 1 статті 12 Закону № 2262-XII, оскільки станом на день звільнення зі служби - 06.04.2015 він не досяг 45-річного віку.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначено Законом № 2262-XII.

Статтею 1 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з пунктами «а», «б» статті 1-2 Закону 2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу; особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Стаття 2 Закону №2262-XII визначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

За приписами пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з", статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з", статті 1-2 цього Закону в разі досягнення ними на день звільнення 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

До вислуги років для призначення пенсії зараховується також період, зазначений у частині першій статті 17 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону №2262-XII особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: військова служба, служба в органах внутрішніх справ, поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (далі по тексту - Порядок №393).

Згідно з пунктом 1 Постанови № 393 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» (чинній на момент розгляду ГУ ПФУ в Полтавській області подання щодо ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років) установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» із статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту; служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно з пунктом 2-1 Постанови № 393 для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Водночас пунктом 3 Порядку № 393 визначено стаж, який зараховується на пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Спірним між сторонами цієї справи є питання щодо наявності у позивача необхідної вислуги років для призначення йому пенсії за вислугу років на підставі ст.12 Закону № 2262-ХІІ.

Посилаючись на приписи статті 12 Закону №2262-XII, відповідач вважає, що підставою для призначення пенсії за вислугу років позивачу, якого було звільнено зі служби 06.04.2015, тобто після 01.10.2014, слугувала б наявність у нього вислуги на день звільнення в календарному обчисленні 22 роки і більше. Проте ОСОБА_1 на момент звільнення не мав вислуги років в календарному обчисленні тривалістю 22 роки, чи 12,5 років календарної вислуги та страхового стажу 25 років і більше, на день звільнення не досяг 45 років.

Позивач же в апеляційні скарзі наполягає, що його вислуга років, яка підлягає зарахуванню на пільгових умовах, складає 26 років 7 місяців 27 днів, що є достатнім для призначення йому пенсії за вислугу років.

Втім, як правильно зазначив суд першої інстанції, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393», і стаття 12 Закону №2262-XII, і Постанова №393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Відтак, виходячи з положень статті 12 Закону № 2262-XII та пунктів 1 та 2-1 Постанови № 393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Постанови №393 визначає, що певні періоди, зокрема участь у бойових діях у воєнний час, час проходження служби в органах внутрішніх справ та час роботи в Національній поліції за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств, підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Тобто, постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393» усунуто розбіжності між Законом № 2262-XII та постановою № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII.

Таким чином, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а, від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18 , на які посилається позивач у своїй апеляційні скарзі, ґрунтуються на іншому правовому регулюванні.

Отже, згідно з законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин у цій справі, необхідною умовою для призначення спірної пенсії є наявність необхідної календарної вислуги років.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22, від 11 вересня 2023 року у справі № 480/4827/22, від 07 вересня 2023 року у справі № 560/9478/22, від 15 вересня 2023 року у справі № 380/10714/22 та від 18 жовтня 2023 року у справі № 360/17/23.

Колегією суддів встановлено, що станом на 06.04.2015 року календарна вислуга років позивача складає: 16 років 04 місяці 22 дні (09 років 02 місяці 20 днів (з 01.08.1994 по 21.10.2003 служба в Збройних Силах України) + 06 років 01 місяць 13 днів (з 01.04.2006 по 14.05.2012 служба в органах МВС) +1 рік 00 місяців 17 днів (з 19.03.2014 по 06.04.2015 служба в Збройних Силах України під час призову на військову службу під час мобілізації).

Згідно з розрахунком вислуги років ОСОБА_1 період, який зараховується на пільгових умовах: один місяць за три місяці становить становив 00 років 05 місяців 14 днів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що оскаржуване розпорядження ГУ ПФУ в Полтавській області від 27.10.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років ґрунтується на вимогах статті 12 Закону № 2262-ХІІ, оскільки календарна вислуга позивача становить менше 22 років, що не відповідає вимогам п. «а» ч.1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ, а для застосування п. «б» ч.1 ст.12 Закону № 2262 позивач не досяг 45-річного віку на день звільнення зі служби.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 31.08.2023 у справі № 200/4951/22, від 15.09.2023 у справі № 380/10714/22, від 18.10.2023 у справі 360/17/23 та від 14.11.2023 у справі № 600/3836/22-а, та з урахуванням частини 5 статті 242 КАС України, колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї.

Варто зазначити, що позивач, обґрунтував свої вимоги посиланнями на попередню редакцію Постанови № 393, яка діяла на час його звільнення зі служби, та передбачала можливість зарахування пільгової вислуги років до стажу для призначення пенсії за вислугу років, проте втратила свою чинність на момент звернення до відповідача із поданням про призначення пенсії, а тому не може бути застосована до спірних правовідносин.

З тих же підстав колегія суддів вважає помилковим посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.10.2021 у справі № 805/3923/18-а та від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18, оскільки останні сформовані на підставі іншого правового регулювання, а саме з урахуванням положень попередньої редакції Постанови № 393, яка була чинна до внесення змін Постановою № 119.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року № 755/10947/17 зазначено, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а в даному випадку такою є постанова Верховного суду від 14.11.2023 у справі № 600/3836/22-а.

Колегія суддів критично оцінює доводи позивача про наявність у нього загальної вислуги 25 років 00 місяців 22 днів, в яких він посилається на розрахунок вислуги років військовослужбовця від 23.08.2023, де вислуга була розрахована у спосіб сумування (додавання): календарного періоду служби - 16 років 04 місяці 20 днів, періоду пільгової вислуги - 00 років 05 місяців 14 днів та періоду роботи "у цивільних закладах" - 07 років 09 місяців 04 дні, що суперечить вимогам Закону № 2262-XII в частині включення до вислуги років роботи, зазначеної у розділі 3 цієї довідки як «трудова діяльність у цивільних закладах»- 07 років 09 місяців 04 дні.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 по справі № 440/18735/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін