Справа № 160/24812/23
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 160/24812/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., секретар судового засідання Беседа Г.Р., за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Барабаш Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 року в адміністративній справі №160/24812/23 (суддя Кучма К.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби від 12.11.2021 року №37 "Про скасування дозволу на імміграцію в України".

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 12.11.2021 року №37 «Про скасування дозволу на імміграцію в України». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 1 073,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що 07.10.2021 року позивач звернулася до ГУ ДМС в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила скасувати дозвіл на імміграцію у зв`язку з виїздом на ПМЖ до рф. Таким чином, позивач, як іноземний громадянин, повідомила про своє волевиявлення виїхати з України на постійне місце проживання до іншої країни. У зв`язку із вищезазначеним, уповноваженими особами ГУ ДМС в Дніпропетровській області, було зроблено перевірку щодо наявності або відсутності підстав стосовно позивача для обмеження право виїзду з України. В подальшому підстав для обмеження позивачу виїзду з України не виявлено та відповідно до проведеної перевірки було складено висновок від 12.11.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну. Так, 12.11.2021 року за результатом розгляду заяви позивача про скасування дозволу на імміграцію (особисте волевиявлення іноземного громадянина який повідомив про виїзд на постійне місце проживання в іншу країну) та відсутністю підстав заборони позивачу у виїзді з України відповідачем прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці рф ОСОБА_1 24.11.2021 року позивач виїхала з території України до російської федерації. 22.12.2021 року позивач звернулася із заявою про набуття громадянства України. Таким чином, ГУ ДМС в Дніпропетровській області не може нести відповідальності за те, що позивач змінила свої особисті плани, окрім того, особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію чи його скасування. За таких обставин спірне рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши представників сторін та дослідивши апеляційну скаргу та відзив не неї, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що громадянкою російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою міста Дніпропетровська, отримано посвідку на постійне проживання ДП № НОМЕР_1 від 25.03.2002 року строком дії до 25.03.2004 року.

02.03.2004 року позивачка звернулася із заявою щодо подовження терміну дії посвідки НОМЕР_2 , за розглядом якої у посвідку ДП № 7308 було проставлено штамп щодо продовження терміну дії "безстроково".

07.10.2021 року позивачка звернулася до відповідача із заявою, в якій просила скасувати дозвіл на імміграцію у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до російської федерації.

Висновком від 12.11.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в України встановлено, головний спеціаліст відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, вважала б: прийняти рішення про скасування дозволу на імміграцію громадянці російської федерації ОСОБА_1 ; скасувати посвідку на постійне проживання ДП №7308 від 25.03.2002 року; оригінал висновку долучити до справи № 54296/3357; повідомити Державну прикордонну службу України про прийняте рішення.

Вказаним висновком встановлено, що в жовтні 2021 року громадянка ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявою про скасування дозволу на імміграцію в Україну, у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до російської федерації. Інформація, яка б слугувала підставою для відмови громадянці ОСОБА_1 у виїзді з України, визначених частинами 2, 3 статті 22 Закону України "Про правовий статує іноземців та осіб без громадянства", відсутня. На підставі вимог пункту 6 статті 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію в Україну відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Рішенням Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 12.11.2021 року № 37 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянці російської федерації ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини 2 статті 12 Закону України "Про імміграцію". Також видана на підставі дозволу на імміграцію посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 25.03.2002 року скасована відповідно до вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року № 321.

19.07.2023 року позивачка звернулася зі скаргою до Державної міграційної служби України, в якій просила скасувати рішення "Про скасування дозволу на імміграцію в України" від 12.11.2021 року № 37 та поновити дію дозволу на імміграцію в Україну.

Листом від 03.08.2023 року ДМС України повідомила, що на підставі заяви від 11.10.2021 року Головним управлінням ДМС в Дніпропетровській області 12.11.2021 року, скасовано дозвіл на імміграцію в Україну за власним бажанням, на підставі пункту 6 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію". Відповідно до статті 13 Закону особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Перегляд та відміна апаратом ДМС рішень територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС про скасування дозволу на імміграцію не передбачено статтею 6 Закону.

31.08.2023 року позивач звернулася до відповідача із заявою про надання копії заяви про скасування дозволу на імміграцію від 07.10.2021 року.

Листом від 04.09.2023 року позивачу направлена копія заяви від 07.10.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до російської федерації.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Правовий зміст поняття громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України визначає Закон України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III (далі - Закон № 2235-III).

Згідно із ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 р. №2491-ІІІ (далі - Закон № 2491-ІІІ) передбачено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Іммігрант - це іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання. Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 12 Закону № 2491-ІІІ (в редакції в час виникнення спірних правовідносин) визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про імміграцію" особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію чи його скасування.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання (ст.13 Закону № 2491-III).

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.

Відповідно до п.21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою КМУ №1983 від 26.12.2002 року (далі - Порядок №1983) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Пункт 22 Порядку №1983 передбачає, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Як вбачається з матеріалів справи, уповноваженими особами ГУ ДМС в Дніпропетровській області було зроблено перевірку щодо наявності або відсутності підстав стосовно позивача для обмеження право виїзду з України.

Так, листом ГУ ДМС в Дніпропетровській області від 12.11.2021 року адресованого голові Державної прикордонної служби України "Про надання інформації" відповідач просив повідомити про наявність чи відсутність інформації стосовно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , як особи, якій згідно із законодавством тимчасово обмежуються право виїзду з України.

Рішенням Головного управління ДМС в Дніпропетровській області від 12.11.2021 року № 37 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянці російської федерації ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини 2 статті 12 Закону країни "Про імміграцію". Також видана на підставі дозволу на імміграцію посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 25.03.2002 року скасована відповідно до вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321.

Обґрунтовуючи правомірність спірного рішення, відповідач зазначає, що остання прийнято відповідно до п.6 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасованим в інших випадках, передбачених законами України.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що застосування п.6 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" без вказівки на інший закон (його статтю чи частину статті), в якому передбачені підстави для скасування дозволу на імміграцію є неможливим.

Правова норма п.6 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" не містить окремих та самостійних підстав для скасування дозволу на імміграцію, а лише передбачає, що відповідні підстави можуть бути передбачені іншими законами.

Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення від 12.11.2021 року № 37 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україну", у якості правої підстави для винесення цього рішення вказаний п.6 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію", однак, не зазначено закону України, статті чи частини статті закону, які б передбачали конкретну підставу для скасування дозволу на імміграцію.

За таких обставин суд першої інстанції правильно зазначив, що у оскаржуваному рішення відсутня конкретна правова підстава (посилання на сукупність фактів, при умові існування яких застосовується правова норма), з існуванням якої пов`язано скасування дозволу на імміграцію.

Разом з тим, жодної норми іншого закону України, якою б конкретизувалася причину скасування дозволу на імміграцію відповідачем не зазначено. Не вказано про це також і у висновку головного спеціаліста відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 року у справі №802/1439/17-а дійшов висновку, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта, існування яких має підтверджуватися вироком суду, яким особу засуджено за вчинення злочинів, чи постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, де були б встановлені обставини, що мали б для суду преюдиційне значення.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що станом на час виникнення спірних правовідносин ще не були внесені зміни Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про імміграцію" щодо вдосконалення умов і порядку імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства" № 3180-ІХ від 29.06.2023 року до ст.12 Закону України "Про імміграцію", який було доповнено пунктом 5-1, відповідно до якого дозвіл на імміграцію скасовується якщо іммігрант звернувся із заявою про скасування дозволу на імміграцію.

За таких обставин спірне рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнято за відсутності правових підстав.

При цьому колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі відповідачем зазначено аналогічні доводи що і у відзиві на позов, та таким доводам надано оцінку судом першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 року в адміністративній справі №160/24812/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 року в адміністративній справі №160/24812/23 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 18.09.2024 року, в повному обсязі постанова складена 01.10.2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко