Справа № 672/895/24
Суддя: Шинкоренко С. В.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№672/895/24
Провадження №2-а/672/9/24
РІШЕННЯ
02 жовтня 2024 року м. Городок
Городоцький районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Шинкоренка С.В., за участю секретаря Терещук Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу №672/895/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ОСОБА_2 22.08.2024 звернулася до Городоцького районного суду Хмельницької області із адміністративним позовом до відповідача, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія ЕНА №2862483).
Позивачка пояснила суду, що 18.08.2024 о 19.03 вона керувала транспортним засобом у с. Калагарівка, Чортківського району, Тернопільської області, де її зупинив інспектор та висунув обвинувачення в тому, що вона не виконала вимогу дорожнього знаку 2.2 «Рух без зупинки заборонено», а після зупинки на вимогу працівника поліції не увімкнула світлову аварійну сигналізацію.
Як наслідок, відносно позивачки було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення від 18.08.2024 серії ЕНА №2862483 та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510.00 грн.
В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, однак останній подав на адресу суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу просить розглянути за їх відсутності. Просить скасувати постанову від 18.08.2024 серії ЕНА №2862483 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. та закрити провадження в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підтвердження позову вказує, що ОСОБА_1 жодних правопорушень не вчиняла, всі доводи працівників поліції з цього приводу є надуманими і не підтверджені жодними доказами. Також посилається на факт порушення працівниками поліції права на захист, оскільки ОСОБА_1 не було забезпечено участі захисника в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення на її прохання.
Представниця відповідача ГУНП в Тернопільській області в судове засідання не з`явилася, однак подала на адресу суду відзив, у якому просить у задоволені позову відмовити, вважає що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності з чітким дотриманням вимог законодавства. Справу просить розглянути за її відсутності.
Суд, оголосивши заяви представників сторін, дослідивши надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом об`єктивно встановлено, що 18.08.2024 поліцейським інспектором відділення поліції №3 (селище Гусятин) Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капітаном поліції ОСОБА_3 було складено постанову серії ЕНА №2862483 у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Згідно даної постанови на позивачку накладеного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510.00 грн. за те, що вона 18.08.2024 о 19.03 год. у с. Калагарівка, Чортківського району, Тернопільської області керувала транспортним засобом марки Mercedes Benz CLK 200 д/н НОМЕР_1 та не виконала вимоги дорожнього знаку 2.2 «Рух без зупинки заборонено», а після зупинки на вимогу працівника поліції не увімкнула світлову аварійну сигналізацію, чим порушила п.9.9 (б) ПДР України.
При оцінці правомірності дій інспектора поліції, суд враховує наступне.
Згідно ч.2 ст.77 КАС України: В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ч.2,3 ст.79 КАС України визначено, що: Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Представницею відповідача на адресу суду було подано відеозапис з фіксацією вчиненого правопорушення та процедурою притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Отже, судом взяті до уваги всі подані сторонами докази, підстав для прийняття додаткових доказів у понад визначені законом строки немає і відповідних клопотань з доводами про поважність причин пропуску подання суду доказів не надходило.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою правопорушення.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.
Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Ст.14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
У підп.2.2 п.2 «Знаки пріоритету» дод.1 до ПДР України до розділу 33 «Дорожні знаки» визначено вимоги дорожнього знаку 2.2 Проїзд без зупинки заборонено: Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.
Відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків врегульована п.8.4 ПДР України. Однак даний пункт ПДР (з відповідним підпунктом) особі у вину не ставиться. Крім того, в постанові вказано про порушення вимог неіснуючого знаку «Рух без зупинки заборонено».
Згідно з п. 9.9 (б) Правил дорожнього руху аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.
Разом з тим відповідно до п. 9.1 (ґ) Правил дорожнього руху увімкнення аварійної сигналізації відноситься до попереджувальних сигналів.
При цьому аналіз диспозиції ч. 2 ст. 122 КУпАП дає підстави дійти висновку, що даною нормою встановлена відповідальність не за будь-які порушення правил користування попереджувальними сигналами, а лише за ті, які вчинені при початку руху чи зміні його напрямку.
Натомість зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку. Порушення вимог п. 9.9 (б) ПДР України не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки в даному випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку.
При цьому згідно ст. 125 КУпАП інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, тягнуть за собою попередження.
За таких підстав суд вважає, що невиконання водієм вимоги п. 9.9 (б) ПДР призводить до притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП, а не за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що мало місце під час винесення відносно позивача оскаржуваної постанови.
Такі обставини свідчать про те, що порушення позивачкою вимог п. 9.9. (б) Правил дорожнього руху, а саме не увімкнення аварійної світлової сигналізації після зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського свідчить про відсутність в діях позивачки складу правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 122 КУпАП, що виключає притягнення її до адміністративної відповідальності за зазначеною статтею.
Вказане дає суду підстави дійти висновку про невірну кваліфікацію працівниками поліції дій позивачки під час винесення оскаржуваної постанови.
Щодо належного доведення працівниками поліції факту порушення позивачкою вимог дорожнього знаку «Проїзд без зупинки заборонено».
У постанові Верховного Суду у справі №338/1/17 від 26.04.2018 зроблено висновок, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
На підтвердження вчинення позивачкою адміністративного правопорушення представницею відповідача було подано суду відеозапис з нагрудної камери поліцейського, де зафіксовано спілкування з позивачкою після зупинки керованого нею транспортного засобу.
Проте на даному відеозаписі взагалі не зафіксовано факт руху автомобіля, а зокрема факт порушення вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», тоді як позивачка категорично заперечує вчинення даного адміністративного правопорушення.
Саме по собі описання відповідачем в оскаржуваній постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, передуванню якому і є фіксування цього правопорушення.
Суд зазначає, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
Посилання, при цьому, представниці відповідача на те, що інспектором поліції з чітким дотриманням норм діючого законодавства було притягнуто позивачку до адміністративної відповідальності, належно встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення на увагу не заслуговують, оскільки ОСОБА_1 якраз оспорює правомірність дій інспектора по притягненню її до адміністративної відповідальності, зокрема, посилаючись на відсутність будь-яких доказів вчинення нею адміністративного правопорушення у інспектора поліції на момент ухвалення постанови.
Отже, в даному випадку суд встановив, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачкою положень ПДР України, що відповідно свідчить про безпідставність притягнення до адміністративної відповідальності.
З огляду на це суд вважає, що у діях позивачки відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.
Ч.1 ст.7 КУпАП передбачено, що: Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно ч.3 ст. 62 Конституції України: Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а доводи про зворотне є безпідставними твердженнями, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки.
Ч.3 ст.286 КАС України визначено, що: За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
В порядку ч.1 ст.139 КАС України стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає сплачений нею судовий збір.
Керуючись ст.ст. 244-246, 286 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.
Скасувати постанову від 18.08.2024 серії ЕНА №2862483 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 і накладення на неї стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. в зв`язку із відсутністю у її діях складу даного правопорушення, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Представник позивачки: адвокат Столяр Микола Васильович, 32000, вул. Грушевського 51 м. Городок, Хмельницького району, Хмельницької області.

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Тернопільській області, , 46001 вул. Валова 11 м. Тернопіль.

Суддя: