Справа № 520/23867/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 р. Справа № 520/23867/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 01 від 28.03.2024 про відмову в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято протиправне рішення № 01 від 28.03.2024 про відмову в призначенні та виплаті їй одноразової грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій. Позивач вважає, що має право на призначення та виплату їй грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 02.09.2024 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подану позивачем заяву від 01.12.2022 разом із доданими до неї документами, на підставі якої приймалося оскаржуване рішення.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач правом надати відзив на позов не скористався, у встановлений судом строк документи до суду не надходили.

Згідно з ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач з 01.11.1985 по теперішній час працює на посаді викладача по класу фортепіано в Харківській музичній школі № 9. (а.с. 9-10)

Позивач 01.12.2022 звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення їй грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно п. 7-1 прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №01 від 21.09.2023 позивачу відмовлено в задоволенні її заяви.

Не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 01 від 21.09.2023, позивач звернулася до суду з позовом задля оскарження такого рішення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 у справі №520/31785/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 01 від 21.09.2023. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 стосовно виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення набрало законної сили 19.03.2024.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області на виконання зобов`язань, покладених рішенням Харківського окружного адміністративного суду № 520/31785/23 від 21.01.2024, повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 , яка зареєстрована 01.12.2022 за № 5597, та за результатами повторного розгляду такої заяви прийнято рішення № 01 від 28.03.2024 про відмову у виплаті позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (а.с. 11-12)

У рішенні ГУ ПФУ в Тернопільській області № 01 від 28.03.2024 зазначено про відсутність підстав для виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач вважає протиправним рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області № 01 від 28.03.2024 про відмову у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, тому звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі за текстом - Закон № 1058- IV).

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.

Згідно з пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058- IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок № 1191).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 1191 цей Порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15) (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., N 49-51, ст. 376), та механізм її виплати.

Пунктом 2 Порядку № 1191 встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення": переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 (909-93-п) "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (ЗП України, 1994 р., № 4, ст. 70; Офіційний вісник України, 2002 р., № 39, ст. 1820; 2004 р., N 46, ст. 3052).

Згідно з пунктом 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посади в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Подібний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 13.03.2018 у справі № 234/13835/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 у справі №520/31785/23, що набрало законної сили 19.03.2024, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 стосовно виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

У рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 у справі №520/31785/23 судом зазначено наступне:

"Таким чином, беручи до уваги правову позицію у подібних правовідносинах, відображену Верховним Судом у постановах від 13.02.2019 (справа №233/4308/17), від 07.11.2019 (справа №676/5649/17), від 15.01.2020 (справа №541/2142/16-а), від 08.04.2020 (справа №149/2408/17), суд дійшов висновку, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти, а тому стаж роботи позивача повинен зараховуватися до її спеціального стажу у розумінні пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком №909.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач підпадає під дію пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV та має право на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення".

Судом встановлено, що при повторному розгляді ГУ ПФУ в Тернопільській області заяви позивача стосовно виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" прийнято рішення № 01 від 28.03.2024 про відмову у виплаті позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (а.с. 11-12)

У рішенні ГУ ПФУ в Тернопільській області № 01 від 28.03.2024 зазначено, зокрема, наступне:

"Головним управлінням враховано висновки суду, що позивач підпадає під дію пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону 1058-IV та має право на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком у розмірі 10-ти місячних пенсій станом на день її призначення, так як посада викладача музичної школи включена до переліку посад педагогічних працівників і викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України та мають право на отримання пенсії за вислугу років, у тому числі музичних шкіл та шкіл мистецтв.

Водночас зауважуємо, що у рішенні № 01 від 21.09.2023 зазначалося, що причиною відмови у призначенні грошової допомоги є відсутність посади викладача у музичній школі. Вказане рішення прийнято у зв`язку з тим, що згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , з 01.11.1985 вона працювала в Харківській музичній на посаді викладача по класу фортепіано і концертмейстера. Саме посада концертмейстера не передбачена Переліком №909.

Трудова книжка НОМЕР_1 містить запис за № 9 від 12.05.2021 про те, що запис за № 3 недійсний та ОСОБА_1 прийнято на посаду викладача класу фортепіано. Підставою внесення запису зазначено наказ №78-к від 30.10.1985, тобто той же наказ, на підставі якого ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду викладача по класу фортепіано і концертмейстера. Відтак, відсутні підстави для врахування запису № 9 трудової книжки НОМЕР_1 при визначенні права ОСОБА_1 на призначення грошової допомоги".

Так, фактично, ГУ ПФУ в Тернопільській області в оскаржуваному в даній справі рішенні підтвердило, що позивач підпадає під дію пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону 1058-IV має право на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком у розмірі 10-ти місячних пенсій станом на день її призначення, так як посада викладача музичної школи включена до переліку посад педагогічних працівників і викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України та мають право на отримання пенсії за вислугу років, у тому числі музичних шкіл та шкіл мистецтв.

Разом з тим, за змістом оскаржуваного в даній справі рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №01 від 28.03.2024, підставою для відмови у виплаті позивачу грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій слугувало те, що в трудовій книжці НОМЕР_1 міститься запис за № 9 від 12.05.2021 про те, що запис за № 3, згідно з яким з 01.11.1985 позивач працювала в Харківській музичній на посаді викладача по класу фортепіано і концертмейстера, недійсний та ОСОБА_1 прийнято на посаду викладача класу фортепіано. Підставою внесення запису зазначено наказ №78-к від 30.10.1985, тобто той же наказ, на підставі якого ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду викладача по класу фортепіано і концертмейстера. У зв`язку з чим, пенсійним органом не враховано при розгляді заяви позивача запис № 9 трудової книжки позивача.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

У свою чергу, порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

Так, згідно з п. п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.93". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Тобто, враховуючи положення п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58, записи про звільнення завіряються печаткою та повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до п. п. 2.6.-2.9 Інструкції № 58 про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Відповідно до абз. 2 пункту 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.93 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцієюта іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок» покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.08.2019 у справі №654/890/17, від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та від 11.07.2019 № 683/737/17.

Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 20.09.2022 у справі № 291/1321/17, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Так, судом встановлено, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 містяться, зокрема, наступні записи:

- запис за № 3: 01.11.1985 - позивач зарахована на роботу до Харківської музичної школи на посаду викладача по класу фортепіано і концертмейстера (наказ № 78-к від 30.10.1985);

- запис за № 9 від 12.05.2021: запис за № 3 є недійсним. Позивач прийнята на посаду викладача класу фортепіано (наказ № 78-к від 30.10.1985).

Суд звертає увагу, що записи в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 здійснені у хронологічній послідовності, не містять виправлень.

Більш того, матеріали справи містять довідку Комунального початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу "Дитяча музична школа № 9 ім. В.І. Сокальського" № 19 від 17.06.2022, якою підтверджується, що позивач з 01.11.1985 (наказ 78-к від 30.10.1985) до теперішнього часу дійсно працює в Комунальному початковому спеціалізованому мистецькому навчальному закладі "Дитяча музична школа № 9 ім. В.І. Сокальського" на посаді викладача класу фортепіано. (а.с. 14)

Також, позивач надала копію наказу № 40 від 12.05.2021, яким внесено зміни до ряду наказів, зокрема, до наказу № 78-к від 30.10.1985, а саме викладено назву посади в наступній редакції: " ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду викладача класу фортепіано".

Тобто, наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що позивач з 01.11.1985 (наказ № 78-к від 30.10.1985) до теперішнього часу дійсно працює в Комунальному початковому спеціалізованому мистецькому навчальному закладі "Дитяча музична школа № 9 ім. В.І. Сокальського" на посаді викладача класу фортепіано. Також, матеріалами справи підтверджено дійсність внесення змін до наказу № 78-к від 30.10.1985, у зв`язку з чим до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 внесено запис № 9 про визнання недійсним запису № 3 та про те, що позивача з 01.11.1985 прийнято на роботу на посаду викладача класу фортепіано.

Також, суд зазначає, що саме на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання покладається відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.

Відтак, судом встановлено, що трудова книжка позивача містять всі необхідні записи про роботу позивача на посаді викладача класу фортепіано в Комунальному початковому спеціалізованому мистецькому навчальному закладі "Дитяча музична школа № 9 ім. В.І. Сокальського" в період з 01.11.1985 по теперішній час, ці записи є належними та допустимим доказом підтвердження факту роботи позивача.

Більш того, такі відомості додатково підтверджені довідкою Комунального початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу "Дитяча музична школа № 9 ім. В.І. Сокальського" № 19 від 17.06.2022. (а.с. 14)

Оцінюючи допустимість трудової книжки позивача, як доказу в підтвердження спеціального стажу для призначення позивача грошової допомоги, суд враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства.

Отже, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо того, що грошова допомога позивачу не може бути призначена у зв`язку з неможливістю врахування запису № 9 трудової книжки позивача через те, що підставою внесення запису № 9 зазначено наказ №78-к від 30.10.1985, тобто той же наказ, на підставі якого ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду викладача по класу фортепіано і концертмейстера (запис № 3).

Як вже було зазначено судом, відповідальність за наявність значених недоліків трудової книжки не може покладатися на позивача та такі недоліки не є підставою для відмови в призначенні позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення вищевказаних обставин не було враховано.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №01 від 28.03.2024 про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо обраного способу судового захисту, суд зазначає наступне.

Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […].

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, враховуючи, що пенсійним органом двічі було відмовлено позивачу в призначенні спірної грошової допомоги, суд вважає, що в спірних правовідносинах достатнім, необхідним та ефективним способом захисту є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 01 від 28.03.2024 про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46001, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 01 від 28.03.2024 про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН