Справа № 420/14881/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 15 травня 2024 року надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Одеській області у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 оформлену листом від 07.03.2024 року №7441-5751/В-02/8-1500/24;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно ст. 46 п. 2 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»:

- без застосування коефіцієнта 5,6, яким обмежується розмір заробітної плати (доходу) при розрахунку пенсії до періодів вересень 1994 року, липень-вересень 1995 року;

- зарахувавши до страхового стажу та розрахунку заробітної плати період з 01.01.2007 року по 30.09.2007 року;

- зобов`язати Головне Пенсійного фонду України в Одеській області надати право ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) самостійно визначити місяці які виключити з розрахунку заробітної плати у відповідності до абз. 3 ч. І ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позиція позивачки обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що він є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку та отримує пенсію за віком в ГУ ПФУ в Одеській області з 01.02.2023 року. Неодноразово звертався до ГУ ПФУ в Одеській області щодо порушення його прав, яке на його думку полягає в наступному: не зарахування до страхового стажу період вимушеного прогулу (9 місяців); неправомірне застосування коефіцієнта заробітної плати за вересень 1994 року, та липень-серпень-вересень 1995 року (обмеження максимальної величини заробітної плати, з якої сплачуються необхідні податки і внески) який був запроваджений з 01.08.1998 р.; неправомірне виключення 50 місяців з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, проте отримав відмову, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію за віком з 01.02.2023 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058). ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, обчислену як працюючій особі, при страховому стажі 47 років 04 місяці (стаж врахований по 28.02.2023 року) та середньомісячній заробітній платі 11649,00 грн., визначеній за періоди з 01.01.1994 року по 31.12.1998 року згідно довідок про заробітну плату і з 01.07.2000 року по 31.12.2006 року та з 01.10.2007 року по 31.08.2014 року за даними персоніфікованого обліку (індивідуальний коефіцієнт заробітку складає 1,57312). Розмір пенсії з 01.04.2023 року становить 5736,30 грн., із них: 5513,82 грн. основний розмір пенсії; 222,48 грн. доплата за 12 років понаднормового стажу (12 % від 1854 грн. прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб, станом на вересень 2021 (місяць працевлаштування)).

При розрахунку заробітної плати суми заробітку за вересень 1994 року та за липень вересень 1995 року обмежені коефіцієнтом 5,6 відповідно до вимог пункту 2 статті 41 Закону №1058, яким передбачено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

За записами трудової книжки наказом від 05.12.2006 року № 155-Л позивача звільнено з посади викладача фізичного виконання Бериславського педагогічного училища Херсонської області з 05.12.2006 року та наказом від 09.10.2007 року № 112-Л було поновлено на посаді з 05.12.2006 року. В матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 наявне рішення Апеляційного суду Херсонської області від 25.09.2007 року по справі № 22ц-2220, відповідно до якого позивача поновлено на посаді викладача фізичного виконання з 05.12.2006 року, стягнуто з Бериславського педагогічного училища на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 10912,58 грн. та зобов`язано Бериславське педагогічне училище при виконанні рішення суду нарахувати та утримати з нарахованої суми 10912,58 грн. податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові збори та внески. До страхового стажу та розрахунку заробітної плати не зарахований період з 01.01.2007 по 30.09.2007, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків за вказаний період.

З огляду на вищезазначене та враховуючи те, що на даний час відсутня інформація в системі персоніфікованого обліку (форма ОК-5) на ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків, за період роботи з 01.01.2007 року по 30.09.2007 року в Бериславському педагогічному училищі Херсонської області, підстав для зарахування вищезазначеного періоду роботи до загального страхового стажу не має.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

29 травня 2024 року від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕС/21731/24).

Станом на 02 жовтня 2024 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію за віком з 01.02.2023 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058).

ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, обчислену як працюючій особі, при страховому стажі 47 років 04 місяці (стаж врахований по 28.02.2023 року) та середньомісячній заробітній платі 11649,00 грн., визначеній за періоди з 01.01.1994 року по 31.12.1998 року згідно довідок про заробітну плату і з 01.07.2000 року по 31.12.2006 року та з 01.10.2007 року по 31.08.2014 року за даними персоніфікованого обліку (індивідуальний коефіцієнт заробітку складає 1,57312).

Розмір пенсії з 01.04.2023 року становить 5736,30 грн., із них: 5513,82 грн. основний розмір пенсії; 222,48 грн. доплата за 12 років понаднормового стажу (12 % від 1854 грн. прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб, станом на вересень 2021 (місяць працевлаштування)).

22 лютого 2024 року позивач, вважаючи, що йому неправомірно не зараховано до страхового стажу період вимушеного прогулу (9 місяців); неправомірно застосовано коефіцієнт заробітної плати за вересень 1994 року, та липень-серпень-вересень 1995 року (обмеження максимальної величини заробітної плати, з якої сплачуються необхідні податки і внески), який був запроваджений з 01.08.1998 року; неправомірно виключено 50 місяців з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, звернувся до ГУПФУ в Одеській області із заявою, в якій наполягав на перерахунку призначеної йому пенсії з дати призначення пенсії згідно ст. 46 п. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Листом ГУ ПФУ в Одеській області від 07.03.2024 року № 7441-5751/В-02/8-1500/24 позивачу фактично відмовлено у здійсненні перерахунку.

Як вбачається з листа ГУ ПФУ в Одеській області від 07.03.2024 року № 7441-5751/В-02/8-1500/24, при розрахунку заробітної плати суми заробітку за вересень 1994 року та за липень вересень 1995 року обмежені коефіцієнтом 5,6 відповідно до вимог пункту 2 статті 41 Закону №1058, яким передбачено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

За записами трудової книжки наказом від 05.12.2006 року № 155-Л позивача звільнено з посади викладача фізичного виконання Бериславського педагогічного училища Херсонської області з 05.12.2006 року та наказом від 09.10.2007 року № 112-Л було поновлено на посаді з 05.12.2006 року. В матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 наявне рішення Апеляційного суду Херсонської області від 25.09.2007 року по справі № 22ц-2220, відповідно до якого позивача поновлено на посаді викладача фізичного виконання з 05.12.2006 року, стягнуто з Бериславського педагогічного училища на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 10912,58 грн. та зобов`язано Бериславське педагогічне училище при виконанні рішення суду нарахувати та утримати з нарахованої суми 10912,58 грн. податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові збори та внески.

До страхового стажу та розрахунку заробітної плати не зарахований період з 01.01.2007 року по 30.09.2007 року, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків за вказаний період.

В заяві про призначення пенсії від 23.09.2014 року позивач не вказав, який саме період просить виключити з підрахунку заробітної плати, а тому виключення проведено автоматизованим способом відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 40 Закону. При призначенні пенсії із розрахунку заробітної плати виключено 50 місяців (10 % тривалості страхового стажу станом на день призначення пенсії 41 рік 08 місяців) та коефіцієнт заробітної плати складає 1,57312. Коефіцієнт заробітної плати без виключення цих 50 місяців становив би 1,44306.

Позивач вважаючи протиправною відмову ГУ ПФУ в Одеській області у проведенні йому перерахунку пенсії, оформлену листом від 07.03.2024 року №7441-5751/В-02/8-1500/24, звернувся до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ (далі по тексту Закон № 1058-ІУ).

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 7 Закону № 1788-ХП звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-ІУ, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: - з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-ІУ страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-ІУ передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу IV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Як встановлено судом, до страхового стажу позивача та розрахунку заробітної плати не зарахований період з 01.01.2007 року по 30.09.2007 року, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості про нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків за вказаний період.

Також судом встановлено, що за записами трудової книжки позивача наказом від 05.12.2006 року № 155-Л позивача звільнено з посади викладача фізичного виконання Бериславського педагогічного училища Херсонської області з 05.12.2006 року та наказом від 09.10.2007 року № 112-Л було поновлено на посаді з 05.12.2006 року.

В матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 наявне рішення Апеляційного суду Херсонської області від 25.09.2007 року по справі № 22ц-2220, відповідно до якого позивача поновлено на посаді викладача фізичного виконання з 05.12.2006 року, стягнуто з Бериславського педагогічного училища на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 10912,58 грн. та зобов`язано Бериславське педагогічне училище при виконанні рішення суду нарахувати та утримати з нарахованої суми 10912,58 грн. податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові збори та внески.

Також позивачу було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 10912 грн. 58 коп.

Разом з тим, судом встановлено, що нарахування (обчислення) середнього заробітку за час вимушеного прогулу Бериславським педагогічним училищем проведено в одному місяці за місяці вимушеного прогулу та подано неправильну звітність до системи персоніфікаваного обліку й у не відповідності до законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин) обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальником на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу) грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин) страхувальники зобов`язанні сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: - календарний місяць.

У відповідності до пункту 6 постанови правління Пенсійного фонду України від 05.11.2009 року № 26-1 Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2009 р. за №1136/17152, що діяло на момент спірних правовідносин, облік застрахованих осіб та персоніфікований облік відомостей про суми заробітної плати (доходу) та страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за періоди до 1 січня 2010 року ведеться з застосуванням постанови правління Пенсійного фонду України від 10.06.2004 року № 7-6 «Про Порядок формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.08.2004 року за № 1000/9599 (далі - постанова правління ПФУ від 10.06.2004 №7-6).

Згідно з п.п 8.3. п.8 постанови правління ПФУ від 10.06.2004 року №7-6, суми заробітної плати (доходу) мають бути враховані у місяці, за який вони нараховані.

Проте, Бериславським педагогічним училищем сума заробітної плати (доходу) за час вимушеного прогулу не було враховано на місяці, за який вони нараховані, тобто з січня 2007 по вересень 2007 (включно).

Відповідно до норм частини першої статті 24 Закону № 1058-XV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону № 1058-XV.

Так, абзацом 1 частини першої статті 20 Закону № 1058-XV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до положень частини другої зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з нормами частини десятої вищенаведеної статті Закону, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами статті 106 Закону № 1058-XV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

З огляду на зазначене, суд зазначає, що недотримання правил формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування може мати негативні наслідки саме для страхувальника, який подав недостовірні відомості, а не для застрахованої особи, а отже, й не може впливати на особисті права застрахованої особи.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у справі Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24.04.2014, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем прийнято рішення про призначення пенсії без дотримання принципів, визначених статтею 2 КАС України, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні або перерахунку пенсії позивачу періодів його роботи.

Аналогічна позиція викладена Верховним судом у постановах від 09.09.2019 у справі №242/5448/16-а та від 31.10.2019 у справі №235/7373/16.

Відтак, управлінням, при призначенні пенсії позивачу, безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи з 01.01.2007 року по 30.09.2007 року.

Підсумовуючи, суд зазначає, що за результатом розгляду справи не знайшли підтвердження доводи відповідача щодо не підтвердження страхового стажу позивача за період роботи з 01.01.2007 року по 30.09.2007 року.

Наведені вище обставини свідчать, що при розгляді заяви позивача про перерахунок пенсії відповідач діяв без дотримання принципів, визначених статтею 2 КАС України, та положень статті 46 Конституції України.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з пункту 7 частини 2 статті 245 КАС України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування до страхового стажу та розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2007 року по 30.09.2007 року, зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу та розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2007 року по 30.09.2007 року та та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з моменту її призначення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Щодо вимоги позивача здійснити перерахунок пенсії без застосування коефіцієнта 5,6, яким обмежується розмір заробітної плати (доходу) при розрахунку пенсії до періодів вересень 1994 року, липень-вересень 1995 року, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 41 вказаного Закону до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Указом Президента України № 506/98 від 25.05.1998 «Про обмеження максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що максимальна величина фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких відповідно до законів України справляються збори (внески) до Фонду соціального страхування України, Державного фонду сприяння зайнятості населення, Пенсійного фонду України та Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, для цілі визначення розміру цих зборів (внесків), встановлюється КМ України і переглядається в міру зростання середнього рівня заробітної плати (доходів) працівників, зайнятих в галузях економіки.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету міністрів України № 1064 від 13.07.1998 «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів» встановлено максимальну величину фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу у розмірі 1000 гривень на місяць у розрахунку на одного працюючого, з яких відповідно до законів України справляються збори (внески) до Фонду соціального страхування, державного фонду сприяння зайнятості населення, Пенсійного фонду і Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення.

Таким чином, якщо заробітна плата перевищує максимальну величину, з якої нараховується збір, для розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітку та обчислення пенсії враховуються наступні суми: до 01.07.1998 - 5,6 середньої заробітної плати, після 01.07.1998 - 1000 грн.; у подальшому вказані питання регулювалися окремими урядовими постановами.

Водночас, спірні правовідносини стосуються призначення та перерахунку пенсії, останні виникають в момент виникнення в особи права на призначення пенсії та її перерахунок. У розглядуваному випадку позивачу призначено пенсію 01.02.2023 року, а відтак пенсійним органом правомірно застосовано до розглядуваних правовідносин частину 2 статті 41 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», норми якого чітко та однозначно (без виключень) передбачають застосування обмеження 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум для періодів до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір).

При цьому, твердження позивача про те, що під час отримання заробітної плати за періоди вересень 1994 року, липень-вересень 1995 року не існувало обмежень максимальної величини заробітної плати, суд відхиляє, оскільки у вказаний період не виникало правовідносин щодо призначення або перерахунку пенсії позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 21.11.2019 року у справі №345/2573/17 (К9901/34378/18).

Враховуючи вищезазначене, відповідач правомірно застосував обмеження 5,6 розміру середньої заробітної плати при розрахунку пенсії позивача за спірні періоди.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Головне Пенсійного фонду України в Одеській області надати право ОСОБА_1 самостійно визначити місяці які виключити з розрахунку заробітної плати у відповідності до абз. 3 ч. І ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону № 1058 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 01.07.2000.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців страхового стажу підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим частини першої цієї статті, період, за який враховується заробітна плата, після виключення 10 відсотків тривалості страхового стажу, не може бути меншим ніж 60 календарних місяців.

Чинною редакцією вищевказаної норми Закону № 1058 встановлено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01.07.2000. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01.07.2000 становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 01.07.2000 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8 і 9 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Отже, з наведених норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини вбачається, що виключання періодів до 60 календарних місяців страхового стажу, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, здійснюється виключно за вибором особи - пенсіонера.

Частиною 1 статті 44 Закону № 1058 визначний порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.

Заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 № 121, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правління Пенсійного фонду України затвердило Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Постанова Пенсійний фонд № 22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Вищевказаною постановою Пенсійний фонд № 22-1 затверджено форму заяви про призначення/перерахунок пенсії. Така форма заяви передбачає розділ наступного змісту "При призначенні пенсії прошу виключити з підрахунку заробітної плати період з ____ до ___ або провести це автоматизованим способом (непотрібне закреслити)".

Отже, законодавець дав право особі - пенсіонеру визначити період, що підлягає виключенню з підрахунку заробітної плати, для обчислення розміру пенсії.

Згідно із заявою позивача про призначення пенсії позивач не вказав періоди, які на його думку підлягають оптимізації.

У заяві від 22.02.2024 року позивач також не вказав періоди, які він просить виключити із підрахунку заробітної плати.

Як встановлено судом вище, позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії за відсутністю підстав для зміни періоду оптимізації пенсії.

Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії в солідарній системі законодавець урегулював у статті 40 Закону №1058-IV й абзацом 1 частини 1 цієї статті передбачив врахування для обчислення пенсії заробітної плати (доходу) за весь період страхового стажу починаючи з 01.07.2000.

Тобто, законодавець імперативно встановив, що для обчислення пенсії має враховуватися заробітна плата (дохід), отримана після 01.07.2000 протягом усього періоду страхового стажу особи без будь-яких виключень.

Єдиний виняток із цього правила встановлювався в абзаці 3 частини 1 статті 40 Закону №1058-IV, який передбачав допустимість за вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, виключення з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, періодів до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом 3 частини 1 статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.

Водночас закріплена у наведеній нормі можливість оптимізації заробітку стосується призначення пенсій, і не може бути застосована при перерахунку вже призначеної пенсії.

Дана правова позиція узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 461/4328/16-а.

Враховуючи вищезазначене, відповідач правомірно провів виключення автоматизованим способом відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 40 Закону. При призначенні пенсії із розрахунку заробітної плати виключено 50 місяців (10 % тривалості страхового стажу станом на день призначення пенсії 41 рік 08 місяців) та коефіцієнт заробітної плати складає 1,57312.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача у сумі 1 211,20 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо неврахування до страхового стажу та розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2007 року по 30.09.2007 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу та розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2007 року по 30.09.2007 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з моменту її призначення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок). Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ).

Суддя С.О. Cтефанов