Справа № 200/2307/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року справа №200/2307/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року по справі №200/2307/24 (суддя Чекменьов Г.А.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність що полягає у не розгляді рапорту та не звільненні з лав Збройних Сил України у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

- зобов`язати розглянути рапорт та звільнити з лав Збройних Сил України у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 19.03.2024 про звільнення у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України прийняти рішення про звільнення з лав Збройних Сил України у запас ОСОБА_1 відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач зазначає, що 19.03.2024р. позивач подав рапорт про звільнення його з лав Збройних Сил України у запас відповідно до частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю дружини з інвалідністю ІII групи та необхідності здійснення постійного догляду. До рапорту було додано документи, що підтверджували групу інвалідності дружини. При цьому, висновку медико-соціальної експертної комісії щодо необхідності здійснення постійного догляду за хворою дружиною надано не було. Відтак, відповідач вважає, що відсутні законні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі поданого рапорту. Судом також не враховано, що позивач був призваний під час мобілізації на військову службу до лав Національної гвардії України. У відповідності до Закону України «Про національну гвардію України», особи які проходять військову службу в лавах Національної гвардії України не є військовослужбовцями Збройних сил України.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач був призваний під час мобілізації на військову службу, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким зараховано старшого солдата ОСОБА_1 (Г-173866), прибув для подальшого проходження військової служби з Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) відповідно до наказу командувача Національної гвардії України по особовому складу від 22.06.2023 №129 о/с в розпорядження командира частини, 07 липня 2023 року.

ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 2009 року з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_3 , виданим Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 82.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом ІІІ групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААГ №001872 від 07.12.2023.

Згідно з Формою реабілітації інваліда, що видається медико-санітарними експертними комісіями від 07.12.2023, ОСОБА_2 має третю групу інвалідності з дитинства за діагнозом психічні розлади.

20.03.2024р. позивачем направлено рапорт, з проханням про звільнення його з лав Збройних Сил України у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з наявністю дружини з інвалідністю ІII групи.

Відповідно до трекінгу відстеження поштового відправлення «Укрпошти», рапорт ОСОБА_1 з нотаріально завіреними копіями документами (номер поштового відправлення 134) отримано військовою частиною 25 березня 2024 року.

На дату розгляду справи судом першої інстанції відповідачем доказів розгляду цього рапорту позивача надано не було. Відповідачем відзив на позов не подавався.

До апеляційної скарги відповідачем долучено лист від 05.04.2024р. №40/35/02 1947 яким позивачеві було відмовлено у звільненні з військової служби згідно абзацу 3 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з відсутністю висновку медико-соціальної експертної комісії щодо необхідності здійснення постійного догляду за хворою дружиною з інвалідністю ІII групи.

Доказів ознайомлення позивача з наведеною відповіддю надано не було.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про національну гвардію України» від 13 березня 2014 року № 876-VII (далі - Закон № 876-VII) Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

За текстом частини 3статті 9 Закону№ 876-VII комплектування Національної гвардії України військовослужбовцями та проходження ними військової служби здійснюються відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положення про проходження військової служби громадянами України в Національній гвардії України, що затверджується Президентом України.

Частиною шостою статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) передбачено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинної у спірний період). Так, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26).

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 24.04.2024р. у справі № 140/12873/23 зробив такі висновки: «Проаналізувавши в цілому підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, колегія суддів зауважує, що законодавець через призму вказаної норми реалізував завдання Закону № 2122-IX, у якій виокремив такі підстави звільнення з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), як-от: у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Отже, підстави звільнення військовослужбовця з військової служби як: (1) необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), а також особами з інвалідністю І групи (2) чи ІІ групи (3) є самостійними і не стосуються (не пов`язані) з такою підставою як: у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю.»

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 2009 року з ОСОБА_2 , яка є інвалідом ІІІ групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААГ №001872 від 07.12.2023р..

Відтак, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що наявність у позивача дружини, яка є інвалідом ІІІ групи, на час подачі рапорту давала йому право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, і додатково не вимагала від нього доведення необхідності здійснення догляду за дружиною.

За таких обставин доводи скаржника про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано, що позивач проходить військову службу саме у Національної гвардії України, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині слід змінити.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі №200/2307/24 - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі №200/2307/24 - змінити.

Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року по справі №200/2307/24 викласти в наступній редакції: «Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року по справі №200/2307/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 03 жовтня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 03 жовтня 2024 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко