Справа № 638/18695/24
Суддя: Аркатова К. В.
Дата ухвалення: 2024-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/164/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Аркатової К.В.,

за участі секретаря судового засідання Шевченко Т.В.,

представника позивача Коваленко Л.І.,

перекладача ОСОБА_1 ,

відповідача громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців,

ВСТАНОВИВ:

Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить затримати громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним.

03 жовтня 2024 року працівниками Дергачівського відділу ГУДМС у Харківській області виявлено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (Закон України) в частині знаходження (перебування) на території України без документів, які надають право для законного перебування.

В ході опитування відповідача позивачем встановлено, що останній в 2017 році прибув в Україну і більше з її території не виїжджав. Дозволу на імміграцію в Україну не оформлював; за отриманням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, в Україні не звертався; інших заходів для легалізації факту перебування в країні не вживав, й таким чином, на теперішній час, в порушення вимог законодавства України, перебуває на її території нелегально, однак, ухиляється від виїзду.

Викладене вище свідчить про порушення відповідачем вимог ст. 4 Закону України. За порушення правил перебування іноземців на території України Дергачівським відділом ГУДМС у Харківській області у відношенні відповідача 03 жовтня 2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. і рішення про його адміністративне затримання, відповідно до ч. 2 ст. 263 КУпАП, строком на три доби, з метою з`ясування обставин вчиненого правопорушення.

Того ж дня Управлінням міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУДМС у Харківській області винесено рішення про примусове видворення відповідача з території України. Зміст рішення відповідачу роз`яснено зрозумілою мовою. ОСОБА_2 повідомлено про наслідки невиконання вказаного вище рішення та порядок і строки його оскарження.

На момент складання адміністративного протоколу ОСОБА_2 мав при собі посвідчення особи громадянина Азербайджанської Республіки серії НОМЕР_1 , видане 19 січня 2003 року (безстрокове). При цьому, під час опитування він пояснив, що в грудні 2017 року на території Донецької області втратив свій закордонний паспорт.

19 жовтня 2019 року відповідач вже притягувався ГУДМС України в Донецькій області до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. 1 ст. 203 КУпАП (штраф у розмірі 1700 грн., сплачений) та стосовно відповідача того ж дня прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, з терміном виконання до 18 листопада 2019 року, яке він не виконав без поважних причин.

Представник позивача зауважує, що в разі невиконання іноземцями та особами без громадянства рішення про примусове повернення їх може бути примусово видворено.

Представник позивача зазначає, що відповідач досяг 18-річного віку, статусу біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, він не перебуває, таким чином, у відповідача відсутні підстави, за наявності яких примусове видворення до особи не застосовується (ч. 8 ст. 26 та ч. 8 ст. 30 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України нелегальний мігрант це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також, іноземець або особа 6ез громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення ви шаленого їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно з ч. 3 ст. 3 розділу I Закону України визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 розділу II Закону України іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Позивач зазначає, що документи, які б підтверджували легальність перебування відповідача на території України відсутні, у зв`язку з чим просить задовольнити адміністративний позов.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на наявність дитини ОСОБА_3 2014 року народження, та сумісного проживання з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу. ОСОБА_2 акцентував увагу на звернення до посольству Азербайджанської Республіки для отримання паспорту громадянина України, оскільки має бажання залишитися на території України, мешкаючи з родиною.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав.

03 жовтня 2024 року працівниками Дергачівського відділу ГУДМС у Харківській області виявлено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (Закон України) в частині знаходження (перебування) на території України без документів, які надають право для законного перебування.

Відповідач ОСОБА_2 в 2005 році прибув в Україну. Дозволу на імміграцію в Україну не оформлював; за отриманням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, в Україні не звертався; інших заходів для легалізації факту перебування в країні не вживав, й таким чином, на теперішній час, в порушення вимог законодавства України, перебуває на її території нелегально, однак, ухиляється від виїзду.

Викладене вище свідчить про порушення відповідачем вимог ст. 4 Закону України. За порушення правил перебування іноземців на території України Дергачівським відділом ГУДМС у Харківській області у відношенні відповідача 03 жовтня 2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. і рішення про його адміністративне затримання, відповідно до ч. 2 ст. 263 КУпАП, строком на три доби, з метою з`ясування обставин вчиненого правопорушення.

Того ж дня, Управлінням міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУДМС у Харківській області винесено рішення про примусове видворення відповідача з території України. Зміст рішення йому роз`яснено рідною мовою. ОСОБА_2 повідомлено про наслідки невиконання вказаного вище рішення та порядок і строки його оскарження.

На момент складання адміністративного протоколу ОСОБА_2 мав при собі посвідчення особи громадянина Азербайджанської Республіки серії НОМЕР_1 , видане 19 січня 2003 року (безстрокове). Під час опитування він пояснив, що в грудні 2017 року на території Донецької області втратив свій закордонний паспорт.

19 жовтня 2019 року відповідач вже притягувався ГУДМС України в Донецькій області до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. 1 ст. 203 КУпАП (штраф у розмірі 1700 грн., сплачений) та стосовно відповідача того ж дня прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, з терміном виконання до 18 листопада 2019 року, яке він не виконав без поважних причин.

Суд зауважує, що в разі невиконання іноземцями та особами без громадянства рішення про примусове повернення їх може бути примусово видворено.

Відповідач є повнолітньою особою, статусу біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, він не перебуває, таким чином, у відповідача відсутні підстави, за наявності яких примусове видворення до особи не застосовується (ч. 8 ст. 26 та ч. 8 ст. 30 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 розділу II Закону в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідач фактично працює реалізатором овочів на ринку в с. Солоницівка Харківської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 розділу III Закону нелегальні мігранти, інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Зазначене вище рішення про примусове повернення відповідачем не оскаржувалось. Проте, громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 територію України у встановлений в рішенні термін не покинув, доказів поважності причини не виконання зазначеного рішення не надав.

03 жовтня 2024 року Управлінням міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУДМС у Харківській області винесено рішення про примусове видворення відповідача з території України.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Згідно з пунктом 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», якою встановлено заборону щодо примусового повернення, видворення або видачі чи передачі іноземця та особи без громадянства.

Суд вбачає, що відповідачу статусу біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не перебуває, тобто відсутні підстави, за яких примусове видворення або повернення не застосовується відповідно до частини 8 статті 26, частини 8 статті 30 та статті 31 Закону.

На теперішній час відповідач перебуває на території України незаконно, законного джерела існування не має, дозвіл на імміграцію в Україну не оформляв, будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вчиняв.

Позивач в своєму позові посилається на частину 1 статті 289 КАС України як на підставу звернення до суду з вимогами про затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

В обґрунтування таких вимог зазначає, що відповідач є нелегальним мігрантом, документи які б підтверджували його законне перебування на території України відсутні; відповідач не має законного джерела існування на території України, що є прямим порушенням частини 1статті 21розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 не виконав рішення про примусове повернення, не вчинив жодних дій щодо виконання рішення про його примусове видворення. Позивач зазначає, що вказане свідчить про навмисне ухиляння відповідача від виконання прийнятих стосовно нього рішень.

Надаючи оцінку зібраним доказам, отриманим від сторін поясненням, приймаючи рішення у даній справі, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон) нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа безгромадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною 3 статті 3 розділу I Закону зазначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Положенням частину 1 статті 289 КАС України встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

З огляду на матеріали справи, а також на наведені вище норми законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Враховуючи, що відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ним правил перебування в Україні, враховуючи ухилення від виїзду з України, а також те, що ним не виконано рішення щодо його примусового повернення та видворення, ухиляється від виїзду з України, відсутність коштів на придбання квитка для виїзду з України, існує ризик його втечі, суд вважає доведеними підстави для його затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту перебування іноземців або осіб без громадянства, строком на 6 (шість) місяців.

Відповідно ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що вимоги ГУ ДМС України в Харківській області про затримання громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Керуючись ст.ст. 243, 288, 289, 371 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців задовольнити.

Затримати громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та проголошено 04 жовтня 2024 року.

Головуючий