Справа № 520/26606/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання зупинення провадження, з питання витребування доказів

03 жовтня 2024 року справа № 520/26606/24

Харківського окружного адміністративного суду у складі головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження клопотання позивача від 29.09.2024р. про зупинення провадження та клопотання позивача від 02.10.2024р. про витребування доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про: 1) визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції №454 від 15.08.2024 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції; 2) визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції від 05.09.2024 року № 1950 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 05.09.2024 року; 3) поновлення лейтенанта поліції ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді інспектора взводу 1 роти 4 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Харківській області з 06.09.2024 року; 4) стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення (заробітну плата) за час вимушеного прогулу з 06.09.2024 по день поновлення на роботі; 5) допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення з посади інспектора взводу 1 роти 4 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Харківській області з 06.09.2024 року та стягнути з Департаменту патрульної поліції грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.09.2024 року в межах суми стягнення за один місяць,

встановив:

Узагальнено доводи позову можуть бути сформульовані як неправильне оформлення документів на відрядження, неознайомлення поліцейського із метою службового відрядження, незаконність наказу про відрядження поліцейського; безпідставність накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції; відсутність події та складу дисциплінарного проступку поліцейського.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2024р. прийнято позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Постановлено здійснювати розгляд та вирішення справи одноособовим складом суду у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін; витребувано докази.

30.09.2024р. до суду надійшло клопотання заявника про зупинення провадження у справі, у якому просив суд зупинити провадження у справі 520/26606/24.

Обґрунтовуючи подане клопотання зазначив, що між справами №520/19376/24 та №520/26606/24 існує вмотивований зв`язок, вирішення питання про визнання протиправною бездіяльності Управління патрульної поліції в Харківській області щодо недоведення Наказу «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції» №352 від 26.06.2024 до відома ОСОБА_1 ні усно ні письмово, визнання протиправними дій Департаменту патрульної поліції щодо направлення ОСОБА_1 у відрядження на підставі Наказу «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції» №352 від 26.06.2024 без ознайомлення з наказом ОСОБА_1 , визнання протиправним та скасування Наказу Департаменту патрульної поліції «Про відрядження» від 26.06.2024р. №352 в частині направлення ОСОБА_1 у відрядження, визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції від 04.07.2024р. №1384 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків в частині ОСОБА_1 безпосередньо пов`язано з вирішенням питання про визнання протиправним (незаконним) звільнення зі служби. Відтак, існує об`єктивна неможливість розгляду справи №520/26606/24 до розгляду справи №520/19376/24.

Також 02.10.2024р. до суду надійшло клопотання заявника про витребування у відповідача додаткових доказів, а саме докази відправлення (направлення) Наказу «Про відрядження працівників патрульної поліції» №352 від 26.06.2024 року на офіційну електронну пошту Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП від Департаменту патрульної поліції з їх офіційної електронної пошти, шляхом надання скрінштоту з електронної пошти з вкладенням Наказу «Про відрядження працівників патрульної поліції» №352 від 26.06.2024 року та підтвердженням дати та часу відправлення зазначеного електронного листа із застосуванням ЕЦП; докази отримання Наказу «Про відрядження працівників патрульної поліції» №352 від 26.06.2024 року на офіційну електронну пошту Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП від Департаменту патрульної поліції з їх офіційної електронної пошти, шляхом надання скрінштоту з електронної пошти з вкладенням Наказу «Про відрядження працівників патрульної поліції» №352 від 26.06.2024 року та підтвердженням дати та часу отримання зазначено електронного листа.

Обґрунтовуючи подане клопотання зазначив, що станом на 27.06.2024 Наказ «Про відрядження» №352 не був зазначений УПП в Харківській області ДПП в жодному документі виданому ОСОБА_1 у відрядження (ні в посвідченні на відрядження, ні в обліковій картці на збору, ні в журналі видачі відрядних листів). З метою встановлення дати та способу надходження Наказу «Про відрядження працівників патрульної поліції» №352 було подано адвокатський запит від 09.08.2024 до Департаменту патрульної поліції. На момент подання клопотання відповідь отримано частково, та лише від УПП в Харківській області. Доказів надходження наказу №352 надано не було, позивач наголошує, що на момент відрядження наказ №352 не був у розпорядженні УПП в Харківській області та взагалі не був направлений ДПП. Оскільки підставою звільнення є невиконання наказу дані докази є важливими.

Розглянувши подане клопотання про зупинення провадження суд зазначає, що згідно з ч.3 ст.2 КАС України принципами адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Статтею 236 КАС України, визначені підстави обов`язкового зупинення провадження у справі та випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження та порядок поновлення зупиненого провадження у справі.

Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17.12.2021 у справі № 640/11054/19.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що зупинення провадження з підстав, передбачених п.3 ч. 1 ст. 236 КАС України, допускається лише тоді, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Стаття 2 КАС України наголошує, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні від 08.11.2005 по справі «Смірнова проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.

При цьому, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 4 КАС України розумний строк - це найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»; далі за текстом - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За правилами статті 6 КАС України та статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» норми Конвенції та практика Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ, Суд) є джерелами права для судів України.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність справи, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (§ 124 рішення у справі «Kudla v. Poland», § 30 рішення у справі «Vernillo v. France», § 43 рішення у справі «Frydlender v. France» , § 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland», § 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» та ін.).

Верховний Суд у постанові від 12.12.2019р. по справі №826/25204/15 зазначив: "Не вдаючись до детального аналізу практики ЄСПЛ із питання, що розглядається, Верховний Суд нагадує про відображений у § 45 Рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) висновок Суду, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків (див. Caillot v. France, № 36932/97, § 27, 4 червня 1999 року). Далі Суд знову зазначає, що працівник, який вважає, що роботодавець неправомірно відсторонив чи звільнив його, має важливий особистий інтерес до забезпечення швидкого судового розгляду питання законності цього заходу, оскільки трудові спори за своєю природою вимагають оперативного вирішення, враховуючи значимість цього питання для зацікавленої особи, яка через звільнення втрачає засоби для існування (див. рішення Obermeier v. Austria від 28 червня 1990 року, § 72, та рішення Caleffi v. Italy від 24 травня 1991 року, § 17)». Отже, тривале зволікання судами з розглядом трудових спорів, різновидом яких є спори щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, ставить під загрозу дотримання з боку України пункту 1 статті 6 Конвенції."

Суд, дослідивши зміст клопотання, приходить до переконання, що заявником не конкретизовано, в чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду справи № 520/26606/24 до розгляду справи №520/19376/24, де розглядається відповідність закону наказу Департаменту патрульної поліції «Про відрядження» від 26.06.2024р. №352 в частині направлення ОСОБА_1 у відрядження та наказу Департаменту патрульної поліції від 04.07.2024р. №1384 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків" в частині ОСОБА_1 .

З огляду на зміст правового регламентування спірних правовідносин з приводу проходження публічної служби в лавах Національної поліції України та з приводу правил відправлення правосуддя у спорах, пов"язаних з проходженням публічної служби у зіставленні із доводами відповідного процесуального документу позивача з приводу зупинення провадження у справі, суд доходить до переконання про недоведеність неможливості прийняття рішення по суті спору у с праві №520/26606/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №520/19376/24.

Отже існування достатніх, встановлених законом підстав, для застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України суд у даному конкретному випадку не знаходить.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.

Розглянувши подане клопотання про витребування доказів суд зазначає, що статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частин 1, 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 3 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Приписами частин 5-6 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, суд може уповноважити на одержання таких доказів заінтересовану особу. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 80 КАС України особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Клопотання заявника, обґрунтоване неможливістю подати докази, що мають значення при розгляді даної справи, задоволенню не підлягає у зв"язку із витребуванням ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2024р. у справі №520/26606/24 у відповідача УСІХ ДОКАЗІВ, котрі входять до предмету доказування у справі згідно з ч.2 ст.73 КАС України та відсутність наразі у матеріалах справи об"єктивних даних, котрі б засвідчували існування у суб"єкта владних повноважень нездоланного та непохитного наміру штучно, умисно та свідомо ухилитись від виконання процесуального рішення суду про витребування доказів.

Керуючись ст.ст.6, 8, 19, 124 Конституції України, ст.ст.4-12, 80, 236, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

1.Клопотання позивача від 29.09.2024р. про зупинення провадження - залишити без задоволення.

2.Клопотання позивача від 02.10.2024р. про аитребування доказів - залишити без задоволення.

3.Роз"яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання; оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко