Справа № 227/2054/24
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року справа №227/2054/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Геращенка І.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2024 р. у справі № 227/2054/24 (головуючий І інстанції Кошля А.О.) за позовом ОСОБА_1 до відділу № 1 Покровського районного управління поліції в Донецькій області, Головне управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій, визнання незаконною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відділу № 1 Покровського районного управління поліції в Донецькій області, Головне управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просив: визнати протиправними дій, визнати незаконною та скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕНА № 2401245 від 16.06.2024.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2024 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду, яке прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що за пояснень працівників поліції суд прийшов до без заперечливого висновку, що посилання позивача на необґрунтованість звинувачення через те, що в зазначений в оскаржуваній постанові час він не керував автомобілем, а водієм була інша особа, суд оцінює як спосіб захисту для ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Позивач зазначає, що він 15 червня 2024 року, близько 23:00 години, знаходився біля свого під`їзду будинку АДРЕСА_1 , оскільки мав прийняти від свого знайомого автомобіль «ВАЗ-2108» державний номер НОМЕР_1 якому за його проханням давав зазначений автомобіль в тимчасове користування. Вищевказаним автомобілем позивач не керував по АДРЕСА_1 , а знаходився біля свого будинку за місцем свого проживання неподалік від зазначеного автомобіля, а тому і не мав при собі посвідчення водія та змоги його пред`явити, внаслідок чого був затриманий поліцейським.

Щодо перевірки та пред`явлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зазначає, що зазначений транспортний засіб позивачу не належить, а на момент вимоги поліцейського про пред`явлення для перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу воно знаходилося у знайомого якому надавав автомобіль для тимчасового користування, а тому і не мав змоги його пред`явити.

Свідок ОСОБА_2 допитаний в судовому засіданні повідомив, що ввечері, до початку комендантської години прийшов у гості до брата ОСОБА_1 . Через деякий час брату зателефонували про повернення автомобіля та він вийшов з квартири, але судом першої інстанції цим пояснення не було надано будь-якої оцінки стосовно скоєного правопорушення ОСОБА_1 .

Крім того, суд посилаючись на відеозапис нагрудної камери працівника поліції яким буцімто встановлено та підтверджено обставини руху та ігнорування вимог про зупинку водієм автомобіля ВАЗ 2108 АЕ 88270В, зафіксовано обставини, за яких було затримано ОСОБА_1 , прямо ніде не посилається, що за кермом та керував вказаним автомобілем саме ОСОБА_1 , при цьому посилаючись тільки на покази працівників поліції, як без заперечливі докази які не вимагають будь-якого підтвердження.

Також, під час перегляду відеозапису нагрудної камери працівника поліції в судовому засіданні було достовірно зафіксовано, що під час затримки автомобіля ВАЗ 2108 державний номер НОМЕР_1 , біля будинку 24 по вул. Театральна в місті Добропілля, на задньому сидінні зазначеного автомобіля знаходився знайомий ОСОБА_3 якому в цей день передав автомобіль в тимчасове користування. Однак, останнього працівниками поліції опитано не було.

Відповідач не склав протокол про адміністративне правопорушення, не дав ознайомитись з ним та записати свої пояснення, чим позбавив позивача можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката. Фактично розгляду справи відповідачем не було, а постанова винесена формально без дослідження його пояснень та доказів. Оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки відсутні докази обставин вчинення адміністративного правопорушення. Викладені у постанові обставини не відповідають фактичним обставинам, а протиправної, винної дії чи бездіяльності, вказаної в оскаржуваній постанові, ним не вчинено.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

16.06.2024 о 00:15 год. поліцейським ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, старшим сержантом поліції Павлюх А.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2401245.

За змістом постанови, 16.06.2024 о 00:07 год. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108 НОМЕР_1 не пред`явив для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 2.1 ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

На підтвердження вищевказаних обставин долучено через електронний суд відеозапис подій.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а саме що позивачем, на вимогу інспектора поліції, не було пред`явлено посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що тягне за собою відповідальність передбачену ч.1 ст.126 КУпАП.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону № 580-VIII, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Пунктом 2 ч.1 ст. 32 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Суд зазначає, що перевірки дотримання вимог законодавства в частині наявності у водія посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власників наземних транспортних засобів, передує зупинення такого транспортного засобу.

Так, пп. 1, 3, 5 ч.1 ст. 35 Закону визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо; якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Аналіз зазначених норм свідчить, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів є неправомірними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 15.03.2019 року по справі №686/11314/17, від 22.10.2019 року по справі №161/7068/16-а.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини 1 статті 126 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно частини 2 - 4 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Суд зазначає, що справа про адміністративне правопорушення відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (далі Інструкція № 1395), визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції № 1395).

Згідно пункту 4 розділу І Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч.1 ст. 126 КУпАП.

За пунктом 1 та 2 розділу III Інструкції № 1395, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами 1, 2, 3, 5, 6, 8, 9 і 11 статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами 1 і 2 статті 121-3, частинами 1, 2 , 3 , 4 , 6 і 7 статті 122, частиною 1 статті 123, статтями 124-1, 125, частинами 1 , 2 і 4 статті 126, частинами 1 , 2 і 3 статті 127, статтями 128 - 129, частиною 1 статті 132-1, частинами 3 , 6, 8, 9, 10 і 11 статті 133-1, частинами 1, 2 і 3 статті 140, частинами 6, 7 і 8 статті 152-1 КУпАП, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, також порушень, передбачених ч.1 ст. 126 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд дійшов до висновку, що за вимогами зазначених норм посадова особа Національної поліції за вимогами статті 258 КУпАП та Інструкції № 1395 зобов`язана розглядати справу про адміністративне правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та виносити постанову саме на місці вчинення адміністративного правопорушення, оскільки, справа про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 126 КУпАП у відповідності до зазначених норм не може розглядатися інспектором за місцем розташування підрозділу поліції (за місцем вчинення адміністративного правопорушення). Вимоги зазначених норм не передбачають перенесення розгляду справи до іншого місця.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем було дотримано вимоги вказаних норм при розгляді адміністративної справи на місці вчинення адміністративного правопорушення, за участі особи, яка вичинила адміністративне правопорушення. Твердження позивача, щодо порушення відповідачем його прав та порядку розгляду справи, спростовуються доказами наявними в матеріалах справи, а саме постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, в якій міститься підпис позивача про ознайомлення його з правами визначеними статтею 268 КУпАП та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Стосовно доводів скаржника, щодо відсутності факту та доказів вчинення позивачем правопорушення, суд зазначає наступне.

За положенням частини 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР ).

Відповідно до п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За підпунктом «б», «д» пункту 2.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Відповідно до пп. «а», «б» п. 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон);

Відповідно до п. 2.4 «а» ПДР України, на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух».

Отже, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - посвідчення водія.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч.1 ст.31 та ст.40 Закону України «Про національну поліцію».

При цьому норма статті 31 Закону № 580-VIII є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відеозаписи, подані відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, можуть вважатися належним доказами, оскільки підтверджують, правомірність дій поліцейських під час фіксування правопорушення, відмову позивача у надані документів та розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, з відеозапису нагрудної камери працівника поліції встановлено обставини руху та ігнорування вимог поліцейських про зупинку водієм автомобіля ВАЗ 2108 НОМЕР_1 , зафіксовано обставини, за яких було затримано ОСОБА_1 , та не надання ним на вимоги поліцейських посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Також наявність правопорушення підтверджується поясненнями свідків допитаних в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Так, допитаний в судовому засіданні, в якості свідка ОСОБА_4 показав суду, що під час патрулювання виявлено автомобіль ВАЗ 2108, який рухався по вул. Першотравневій, потім в зворотному напрямку, в комендантську годину, поїхали за ним, подали звуковий сигнал про зупинку, проте водій не зупинився заїхав до подвір`я на вул. Театральну, водій ОСОБА_5 вийшов та побіг, за ним побіг Лозовий та затримав. В тому, що за кермом був позивач, впевнений, оскільки особисто бачив його під час розвертання автомобіля через лобове скло.

Допитаний в судовому засіданні, в якості свідка ОСОБА_6 повідомив, що здійснював патрулювання з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Побачили автомобіль, яким керував ОСОБА_1 . На вимогу не зупинився, заїхав на територію подвір`я та вийшов з автомобіля і побіг в авто Ланос. Знаючи, що деякі водії роблять різні маніпуляції з вибіганням, пересаджуванням на пасажирське сидіння був напоготові, та після зупинки автомобіля відразу вибіг за водієм та затримав, затриманим був ОСОБА_1 , який керував автомобілем ВАЗ 2108, останній перебував у стані сп`яніння. Окрім того, під час заїзду на територію подвір`я здійснив зіткнення з автомобілем Шкода, коли вийшла власниця, то ОСОБА_5 пообіцяв їй компенсувати шкоду. У тому, що за кермом був саме ОСОБА_1 впевнений так як особисто затримав його після виходу з автомобіля. Інших осіб в пізній час в подвір`ї не було.

Згідно ч.2 статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що досліджені судом докази у сукупності підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Суд не приймає до уваги як доказ пояснення свідка ОСОБА_2 , з огляду на те, що вказаний свідок, допитаний в судовому засіданні повідомив, про події які відбувались не визначений ним день.

Отже, зазначені пояснення не можуть вважатись належним доказом про обставини які відбулись 16.06.2024, оскільки зазначені пояснення достеменно не свідчать, що у зазначений час позивач не міг керувати транспортним засобом.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що посилання позивача на необґрунтованість звинувачення через те, що в оскаржуваній постанові час він не керував автомобілем, а водієм була інша особа, оцінюється, як спосіб захисту для ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Окрім того, ані під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ані в позовній заяві, позивачем не зазначено прізвище водія, який, начебто, був за кермом.

Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення ним правил дорожнього руху, ознаки якого підпадають під дію ч.1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що відповідачем доведено скоєння позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2024 р. у справі № 227/2054/24 - залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2024 р. у справі № 227/2054/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення проголошено та підписано 02 жовтня 2024 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць