Справа № 160/25622/24
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у звільненні з військової служби на підставі абз. 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю хворою матір`ю;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі абз. 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю хворою матір`ю.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації, зазначає, що він звертався до відповідача з рапортом про його звільнення з військової служби з підстав наявності у нього матері інваліда І групи, яка потребує постійного стороннього догляду, однак відповідачем, за результатами розгляду рапорту, не було прийнято позитивного рішення, а саме: солдату ОСОБА_1 , стрільцю-санітару 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 відмовлено в задоволенні рапорту. Підстави: до рапорту не додано документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи, яка є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Відповідачем було направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, в тексті якого зазначено, що він заперечує проти пред`явлених позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні, з посиланням на те, що до рапорту ОСОБА_1 на звільнення у зв`язку доглядом за ОСОБА_2 (матір) мають бути додані документи, що підтверджують відсутність у ОСОБА_2 (мами) інших дітей, братів/сестер, чоловіка, батьків, онуків. Твердження представника позивача про те, що такі документи не передбачені законодавством України, не відповідає дійсності.
Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в тексті якого зазначено, що позовні вимоги він підтримує, просить позов задовольнити у повному обсязі, із зазначенням, що до рапорту ОСОБА_1 на звільнення у зв`язку доглядом за ОСОБА_2 (матір) мають бути додані документи, що підтверджують відсутність у ОСОБА_2 (мами) інших дітей, братів/сестер, чоловіка, батьків, онуків.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 188 від 02.07.2024 року солдат ОСОБА_1 вважається таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків у військову частину НОМЕР_1 з 02 липня 2024 року.
Солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 20 червня 2024 року № 209-РС на посаду стрільця-санітара 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС-100915/658А, який прибув з військової частини НОМЕР_4 , з 02 липня 2024 року зараховано до списків особового складу.
07.08.2024 року ОСОБА_1 нарочно подав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якого просив звільнити його з військової служби на підставі пп. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з сімейними обставинами, у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини, який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи. Обґрунтуванням звільнення було те, що ОСОБА_1 має матір - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом І групи та за станом здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги.
Відповідно до рішення командира військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту солдата ОСОБА_1 , стрільця-санітара 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 № 5476 від 12.08.2024 року вбачається, що за наслідками розгляду рапорту солдата ОСОБА_1 від 07.08.2024 року, військовою частиною НОМЕР_1 , не прийнято позитивного рішення, а саме: солдату ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні рапорту. Підстава: до рапорту не додано документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості особи, яка є особою з інвалідністю та потребує стороннього догляду.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у звільненні з військової служби на підставі абз. 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку викладеному вище, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).
За змістом частин першої та третьої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).
Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-XII.
За змістом підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII (у відповідній редакції) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;
якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;
Частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджено Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 р.
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013 р. та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції).
Суд відзначає, що спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII.
Підставою для такої відмови стало те, що до рапорту не додано документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості особи, яка є особою з інвалідністю та потребує стороннього догляду.
Зокрема, пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I чи II групи, за умови що така особа є членом сім`ї військовослужбовця першого ступеня споріднення та відсутності інших членів сім`ї, які здійснюють постійний догляд.
Відповідно до абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, постійного догляду повинна потребувати: хвора дружина (чоловіком) або хвора дитина або хворі батьки військовослужбовця або хворі батьки дружини (чоловіка) військовослужбовця, (тобто, одна з осіб, які відносяться до першої черги родинних зв`язків).
Згідно З п.233 Положення №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
Здійснивши системний аналіз як зазначених вище норм чинного законодавства, так і доводів сторін, суд зазначає наступне.
Що стосується доводів сторони відповідача про необхідність доведення відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за хворим батьком позивача, суд зауважує, що позивачем до рапорту про звільнення було надано командуванню в/ч НОМЕР_1 , передбачену абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 562957 від 13.05.2024 року, в якій зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонером, група інвалідності перша «Б» з 13.03.2024 року безстроково, потребує постійної сторонньої допомоги.
Факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 10.08.2024 року.
Окрім того, відповідно до довідки № 140 рішення лікарсько-консультативної комісії від 24.07.2024 року вбачається, що матір позивача, ОСОБА_2 , потребує постійного цілодобового стороннього догляду і не здатна до самообслуговування безстроково. Вимагання від ОСОБА_1 додатково документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості особи, яка є особою з інвалідністю та потребує стороннього догляду, як про те зазначено командиром військової частини НОМЕР_1 , не відповідає абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ.
Із Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3109 від 24.07.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Інші зареєстровані особи за вказаною адресою відсутні. Чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 27.01.2016 року, копія якого міститься в матеріалах справи.
Крім того, чинним законодавством України не передбачено переліку документів, які би підтверджували відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості особи, яка є особою з інвалідністю та потребує стороннього догляду. Таким чином, враховуючи довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №562957 від 13.05.2024 року та довідку № 140 рішення лікарсько-консультативної комісії від 24.07.2024 року, беручи до уваги відсутність інших осіб, окрім позивача - ОСОБА_1 , які можуть доглядати за ОСОБА_2 , суд вважає, що у ОСОБА_1 наявні всі підстави для звільнення з військової служби на підставі абз. 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю хворою матір`ю.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у його звільненні з військової служби на підставі абз. 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
За наведеного, підлягає задоволенню позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в частині щодо визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у звільненні з військової служби на підставі абз. 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю хворою матір`ю.
Водночас, щодо позовної вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі абз. 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю хворою матір`ю, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 та пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11 квітня 2024 року № 3633-IX, та законами № 3687-IX від 08.05.2024 р., № 3724-IX від 22.05.2024р.внесено зміни до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
На дату розгляду справи, частина 5 ст. 26 Закону № 2232-XII визначає, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, зокрема:
3) під час проведення мобілізації та дії воєнного стану:
г) через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
При цьому ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII визначає, що під час дії воєнного стану військовослужбовці можуть звільнитися з військової служби через сімейні обставини, серед яких:
3) під час дії воєнного стану:
військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;
військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;
військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років;
виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати;
утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;
виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність, за умови що такі особи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати;
необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів;
необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами;
якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану
якщо їхнім близьким родичам (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, рідний (повнорідний) брат чи сестра) посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності (листопад 2013 року - лютий 2014 року).
З наведеного переліку видно, що необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю I чи II групи, на даний час може бути підставою для звільнення військовослужбовця лише за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.
Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
До рапорту та до матеріалів справи позивач надав докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 (особа з інвалідністю І групи) на даний час інших дітей, окрім сина ОСОБА_1 (позивач в даній справі), не має; чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 27.01.2016 року, копія якого міститься в матеріалах справи.
Водночас, ні до рапорту, ні до матеріалів справи не надано доказів щодо відсутності у ОСОБА_2 інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, або неможливості здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 такими особами через їх самостійну потребу в постійному догляді за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
У зв`язку із чинністю на даний час ст. 26 Закону № 2232-XII в редакції зі змінами, які неведені вище, суд дійшов висновку, що задоволення повністю вказаних позовних вимог, без перевірки суб`єктом владних повноважень дотримання позивачем усіх визначених умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині позов слід задовольнити частково, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути поданий позивачем рапорт від 07.08.2024 р.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Питання щодо розподілу судових витрат, у порядку статті 139 КАС України, не підлягає вирішенню, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у звільненні з військової служби на підставі абз. 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю хворою матір`ю.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) повторно розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 07.08.2024 р., відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий облік і військову службу" та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту, у встановленому законом порядку та строк, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька