Справа № 200/4844/24
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 року Справа№200/4844/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення від 13.07.2024 року, зобов`язання вчинити дії щодо прийняття рішення про звільнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 . Просив суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_2 , яке оформлено листом від 13.07.2024 року про відмову ОСОБА_1 у звільненні з військової служби; 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю I групи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він подав рапорт звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю I групи. Проте отримав відмову у звільненні з військової служби, через не надання позивачем доказів відсутності у ОСОБА_2 інших, крім позивач, членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості.

Позивач вважає, що його права на звільнення з військової служби порушені, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

25 липня 2024 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його вимог, мотивуючи це наступним.

Абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», на яку посилався позивач у рапорті про своє звільнення, передбачено, що звільнення військовослужбовця можливо у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків, який є особою із інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до долучених до свого рапорту від 10.07.2024 року копій документів, позивач підтвердив, що у нього є мати, яка є особою з інвалідністю 1 групи, при цьому вона потребує постійного стороннього догляду, однак не надав жодного доказу того, що вона не має інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

У зв`язку із відсутністю зазначених доказів, військовою частиною НОМЕР_2 і було відмовлено в задоволенні рапорту позивача, про що йому письмово було повідомлене листом від 13.07.2024 року № 1556/ВихЗВГ/32 на який позивач посилається в позові.

Крім того, відповідачем зазначено, що відповідно до п. п. 2 п. 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду (з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно, за всіма підставами командирами бригад.

Таким командиром відносно звільнення військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 є командир військової частини НОМЕР_4 , якому військовою частиною НОМЕР_2 , у випадку наявності підстав для звільнення із військової служби та відповідних доказів цих підстав, надсилається подання про звільнення військовослужбовця із відповідними документами.

Тобто позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення військової частини НОМЕР_2 про відмову ОСОБА_1 у звільненні з військової служби та зобов`язання прийняти рішення про його звільнення, не можуть бути задоволені військовою частиною НОМЕР_2 у зв`язку із відсутністю відповідних повноважень.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянин України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_5 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Позивач має матір ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_6 від 26.04.1971 року.

Відповідно до довідки МСЕК серії ДОН-02 № 072350 від 21.05.2003 року, ОСОБА_2 є інвалідом першої групи безстроково.

10 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся із рапортом про звільнення його із військової служби на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків, який є особою із інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

До свого рапорту позивач додав наступні нотаріально посвідчені копії документів:

паспорт ОСОБА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_2 ; довідку медіко-соціальної експертизи МСЕ № 072350 від 21.05.2003 року відповідно до якої ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 1 групи та потребує постійного стороннього догляду; пенсійне посвідчення ОСОБА_2 ; акт обстеження житлово-побутових умов від 08.07.2024 року, відповідно до якого встановлено, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживає позивач, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . Також зазначено, що на території старостинського округу ОСОБА_2 інших членів сім`ї немає; свідоцтво про народження ОСОБА_1 , в якому зазначено, що його матір`ю є ОСОБА_2 ; паспорт та реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 ; довідку від 28.06.2024 року про отримання допомоги, виданої управлінням соціального захисту Краматорської районної державної адміністрації, відповідно до якої ОСОБА_1 з 25.06.2024 року призначно допомогу компенсацію фізичим особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, а саме ОСОБА_2 , матері, особі з інвалідністю 1 групи; свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , який згідно до свідоцтво про народження ОСОБА_1 є його батьком; свідоцтво про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; свідоцтво про народження ОСОБА_4 , доньки позивача; заява ОСОБА_2 , в якій вона зазначила, що має сина ОСОБА_1 , який буде здійснювати постійний сторонній догляд за нею, як інваліда 1 групи.

Рішенням Військової частини НОМЕР_2 , яке оформлено листом № 1556/Вих3ВГ/32 від 13.07.2024 року, відмовлено в задоволенні рапорту позивача через не надання ним доказів відсутності у ОСОБА_2 інших, крім позивач, членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості.

Отже, позивач вважаючи, що зазначеною відмовою порушені його права, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно із частинами першою, другою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Перелік підстав для звільнення з військової служби визначено статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Порядок звільнення з військової служби визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008.

Згідно із пунктом 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

10 квітня 2009 року Міністром оборони України видано наказ №170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України».

Означеним підзаконним нормативно-правовим актом визначено механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153.

Згідно із пунктом 12.1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Відповідно до пункту 14.10 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.

Згідно із пунктом 5 додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (пункт 12.11 розділу XII) «Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби» при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів свідчить про те, що видачі наказу про звільнення з військової служби передує певний алгоритм дій, а саме: подання рапорту з чітко визначеним переліком документів; здавання справ, посад, розрахунок з військовослужбовцем, тощо.

Як встановлено судом, позивачем до рапорту про звільнення з військової служби було додано нотаріально завірені копії таких документів: акт обстеження житлово-побутових умов, паспорт ОСОБА_1 , паспорт ОСОБА_2 , свідоцтво про народження ОСОБА_1 , свідоцтво про народження ОСОБА_4 , свідоцтво про смерть, свідоцтво про шлюб, довідка про отримання допомоги, пенсійне посвідчення та довідку МСЕК.

Після подачі рапорту, на вимогу командира військової частини, позивачем також було надано нотаріальну заяву ОСОБА_2 про догляд за нею.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у частині четвертій якої наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Так, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

В свою чергу, частиною дванадцятою статті 26 Закону передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, з системного аналізу вказаних норм права вбачається, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

Так, однією із підстав звільнення з військової служби за сімейними обставинами було визначено необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Як вже зазначалось вище, позивач є військовослужбовцем, звернувся до відповідача з рапортом про звільнення його з військової служби через такі сімейні обставини: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Так, відповідно до частини першої статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі статтею 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

Так, вищевказані документи підтверджують, що мати позивача, має І групу інвалідності та потребує сторонньої допомоги та догляду.

Крім того, на переконання суду позивачем до рапорту на звільнення надано докази, що він є єдиною особою, хто може здійснювати догляд за матір`ю.

Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов від 27 червня 2024 року № 364 вбачається, що в наслідок обстеження домоволодіння, яке належить ОСОБА_1 , було встановлено, що в його домоволодінні разом із позивачем проживають: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Членами сім`ї першого ступеня споріднення є батьки, чоловік або дружина, діти, а другого ступеня рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.

Членами сім`ї другого ступеня споріднення є рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.

Отже, ОСОБА_1 , та його донька, ОСОБА_4 , до матері позивача, ОСОБА_2 , є членом сім`ї першого ступеня спорідненості, у той час як моя дружина, ОСОБА_3 , не є особою, а ні першого, а ні другого ступеня споріднення до моєї матері.

Враховуючи, що донька позивача (онука до матері позивача), ОСОБА_4 , є неповнолітньою особою ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_1 єдиний із членів сім`ї є особою із першого чи другого ступеня споріднення його матері, тобто єдиний хто може здійснювати догляд за своєю матір`ю позивача, ОСОБА_2 , бо інші члені сім`ї відсутня, що відповідає вищенаведеній підставі для звільнення зі служби.

Суд вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що позивач підлягає звільненню з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Оскільки позивач у визначений законодавством спосіб реалізував своє право на звільнення з військової служби, подавши відповідний рапорт, то з урахуванням наведених вище висновків суду щодо права позивача на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», такий рапорт підлягав задоволенню.

В той же час, як зазначає відповідач у своєму відзиві, командиром відносно звільнення військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 є командир військової частини НОМЕР_4 , якому військовою частиною НОМЕР_2 , у випадку наявності підстав для звільнення із військової служби та відповідних доказів цих підстав, надсилається подання про звільнення військовослужбовця із відповідними документами.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Відповідно до норм чинного законодавства, прийняття рішення за рапортом належить до повноважень відповідача, у зв`язку з чим суд не може перебирати на себе функцію державного органу та вирішувати по суті рапорт. Крім того, прийняттю рішення передує певна процедура, яка включає в себе, зокрема, прийняття та реєстрацію рапорту, доданих до нього документів; перевірку документів та відомостей необхідних для правильного розгляду рапорту.

Отже, належним способом захистку порушених прав позивача є визнання протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_2 , яке оформлено листом від 13.07.2024 року про відмову ОСОБА_1 у звільненні з військової служби та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 10.07.2024 року про звільнення його із військової служби на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з урахуванням висновків суду у даному рішенні та направити відповідне подання про звільнення військовослужбовця із відповідними документами до командира військової частини НОМЕР_4 .

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи, що судом обрано інший спосіб захисту прав позивача суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішення від 13.07.2024 року, зобов`язання вчинити дії щодо прийняття рішення про звільнення, є такими що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (платіжна інструкція № 0.0..1 від 13.07.2024 року).

Як вбачається з характеру позовних вимог ОСОБА_1 при зверненні до суду із даним позовом повинен був сплатити судовий збір у розмірі 968,96 грн (позов був поданий через систему «Електронний суд»).

Отже, враховуючи вищевикладене, та співмірність заявлених та задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Військової частини НОМЕР_2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 645,98 грн.

Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення від 13.07.2024 року, зобов`язання вчинити дії щодо прийняття рішення про звільнення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішенням Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), яке оформлено листом від 13 липня 2024 року про відмову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у звільненні з військової служби

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 10 липня 2024 року про звільнення його із військової служби на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з урахуванням висновків суду у даному рішенні та направити відповідне подання про звільнення військовослужбовця із відповідними документами до командира військової частини НОМЕР_4 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко