Справа № 420/26571/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/26571/24

Перша інстанція: суддя Хом`якова В.В.,

повний текст судового рішення

складено 26.08.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів Бойка А.В., Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ" на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ" до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ" (далі ТОВ) звернулось до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ДП "Адміністрація морських портів України" (далі ДП «АМПУ») в особі Філії Усть-Дунайськ вчиняти дії щодо перешкоджання ТОВ в отримані послуги - забезпечення доступу портового оператора до причалу №1 порто-пункту Кілія порту Усть- Дунайськ шляхом непогодження нотісів про захід суден до порто-пункту Кілія порту Усть- Дунайськ під оброблення ТОВ, як портовим оператором, у відповідності до порядку, передбаченому обов`язковими постановами порту Усть-Дунайськ, зводом звичаїв порту Усть-Дунайськ - до набрання судовим рішенням по даній справі законної сили.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року у задоволенні заяви ТОВ про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що судове рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ТОВ про забезпечення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на етапі розгляду заяви про забезпечення позову суд повинен пересвідчитися не лише в реальній загрозі для виконання рішення, а й у тому, що суд взагалі вправі ухвалювати будь-яке рішення. Порушення підсудності ставить під сумнів можливість ухвалення рішення у справі.

Так, судом першої інстанції зазначено, що оскільки КАС України не передбачає підстав щодо відмови у прийнятті до розгляду заяви про забезпечення позову у випадку порушення вимог підсудності, що має місце в даному випадку, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з цих підстав.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині порушення підсудності виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст. 2 КАС України).

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;

або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (п.п. 1, 2 ч.1 ст.4 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1 ч.1 ст.19 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Наведене узгоджується з положеннями ст.ст. 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Матеріалами справи встановлено, що ДП «АМПУ» діє на підставі Статуту, який затверджується наказами Міністерства інфраструктури України (зокрема 24.03.2014 року № 149, від 25.03.2016 року № 119 від 11.01.2017 року № 7 та від 02.04.2018 року № 149).

Відповідно до Статуту ДП «АМПУ» є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, створене відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 року №133 «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту» та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

Відповідно до п.11 ст.1 Закону України від 17.05.2012р. №4709-VI «Про морські порти України» (далі Закон № 4709-VI) портовий оператор (стивідорна компанія) - суб`єкт господарювання, що здійснює експлуатацію морського терміналу, проводить вантажно-розвантажувальні роботи, обслуговування та зберігання вантажів, обслуговування суден і пасажирів, а також інші пов`язані з цим види господарської діяльності.

Відповідно до п.7 ст.1 Закону №4709-VI морський термінал - розташований у межах морського порту єдиний майновий комплекс, що включає технологічно пов`язані об`єкти портової інфраструктури, у тому числі причали, підйомно-транспортне та інше устаткування, які забезпечують навантаження-розвантаження та зберігання вантажів, безпечну стоянку та обслуговування суден і пасажирів.

Відповідно до частини першої ст.19 названого Закону, у морських портах надаються послуги з обслуговування суден, здійснення операцій з вантажами, у тому числі проведення вантажно-розвантажувальних робіт, послуги з обслуговування пасажирів та інші послуги, передбачені законодавством.

Згідно з частиною другою ст.21 Закону №4709-VI перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає КМУ.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про природні монополії» суб`єкт природної монополії - суб`єкт господарювання (юридична особа) будь-якої форми власності, який виробляє (реалізує) товари на ринку, що перебуває у стані природної монополії.

Абзацом 14 ч.1 ст.5 Закону України «Про природні монополії» передбачено, що відповідно до цього Закону регулюється діяльність суб`єктів природних монополій, зокрема, у сфері спеціалізованих послуг у морських портах відповідно до переліку, визначеного КМУ.

Постановою КМУ від 03.06.2013 р. №405 (зі змінами) затверджено перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природніх монополій, які підлягають державному регулюванню ( далі Перелік).

Однією з таких спеціалізованих послуг, включених до названого Переліку, є послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства (далі - Послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу).

Тарифи на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджено наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015р. № 541.

Частиною 2 ст.5 Закону України «Про природні монополії» визначено, що зведений перелік суб`єктів природних монополій ведеться Антимонопольним комітетом України на підставі реєстрів суб`єктів природних монополій, що формуються національними комісіями регулювання природних монополій у відповідній сфері або органами виконавчої влади, що здійснюють функції такого регулювання до створення зазначених комісій.

Відповідно до Зведеного переліку суб`єктів природних монополій, на 31.08.2020р. Адміністрація включена до нього Міністерством інфраструктури України як суб`єкт природної монополії, який надає спеціалізовані послуги морських портів на території Одеської, Миколаївської, Херсонської, Донецької, Запорізької областей і Автономної Республіки Крим.

Відтак, спеціалізовані послуги портів, зокрема послугу забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства, ДП «АМПУ» надає як суб`єкт природної монополії.

З аналізу наведених вище норм права вбачається, що Філію Усть-Дунайськ ДП «АМПУ» в особі ДП «АМПУ» наділено функцією управління та контролю за державним майном, зокрема вищевказаним причалом №1 у порту, в межах делегованих йому повноважень, і надання у відповідності послуг, як природного монополіста.

Крім того, щодо статусу ДП «АМПУ» та його посадових осіб, як суб`єкта владних повноважень, при виконанні делегованих державою повноважень, зокрема при здійсненні забезпечення безпеки мореплавства в акваторії морського порту, здійснення контролю за дотриманням режиму перебування і переміщення в морському порту, апеляційний суд вважає за необхідним зазначити наступне.

Відповідно до пунктів 1, 6, 8 частини першої статті 1 Закону №4709-VI адміністрація морських портів України - державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об`єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту);

Морський порт - визначені межами територія та акваторія, обладнані для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших пов`язаних з цим видів господарської діяльності;

Згідно частини четвертої статті 10 Закону №4709-VI загальний контроль за дотриманням режиму перебування і переміщення в морському порту здійснює адміністрація морських портів України.

Відповідно до частини четвертої статті 14 Закону №4709-VI безпека мореплавства в акваторії морського порту забезпечується адміністрацією морських портів України, власниками морських терміналів і гідротехнічних споруд, судновласниками, іншими суб`єктами господарювання, що провадять свою діяльність у морському порту, відповідно до законодавства і правил, визначених обов`язковими постановами по порту.

Частинами першою, другою статті 14 Закону №4709-VI організація судноплавства в акваторії морського порту здійснюється на основі розподілу функцій забезпечення безпеки мореплавства та нагляду (контролю) за безпекою мореплавства.

Нагляд за мореплавством у морському порту здійснюється капітаном морського порту, який очолює службу капітана морського порту.

Так, згідно частини першої статті 75 Кодексу торгівельного мореплавства України державний нагляд за безпекою мореплавства у морському порту, на підходах до нього та в суміжних акваторіях здійснюється капітаном морського порту.

Відповідно до частини третьої статті 14 Закону №4709-VI повноваження, порядок призначення та інші питання щодо функціонування капітана морського порту, служби капітана морського порту визначаються Кодексом торговельного мореплавства України.

Частиною третьою статті 75 Кодексу торгівельного мореплавства України передбачено, що капітан морського порту та служба капітана морського порту діють на підставі положення, яке затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.

Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту, затверджене наказом Міністерства інфраструктури України від 27.03.2013 № 190 (далі - Положення № 190).

Пунктами 1.1, 3.2 цього Положення передбачено, що воно встановлює порядок діяльності капітана морського порту та служби капітана морського порту в частині здійснення ними нагляду та забезпечення безпеки мореплавства у морському порту, на підходах до нього та в суміжних акваторіях.

Капітан морського порту очолює службу капітана морського порту (далі - Служба), яка входить до складу адміністрації морських портів України.

Капітан морського порту та працівники Служби зобов`язані у встановленому чинним законодавством порядку: вчасно та якісно виконувати завдання, які передбачені нормативно-правовими актами, наказами та дорученнями Мінінфраструктури України та Укрморрічінспекції; приймати рішення у відповідності до вимог законодавства з питань безпеки мореплавства.

Капітан морського порту здійснює: нагляд за дотриманням законодавства і правил мореплавства, а також міжнародних договорів України щодо мореплавства, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; нагляд за дотриманням вимог щодо порядку заходження суден у морський порт і виходу з морського порту; оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту в порядку, встановленому чинним законодавством; погодження обов`язкових постанов по порту, які належать до компетенції капітана порту. Капітан морського порту здійснює інші функції, визначені законодавством. (пункти 2.1, 2.2 Положення № 190).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 78 Кодексу торгівельного мореплавства України до функцій капітана морського порту належать оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту.

Згідно частин першої-другої статті 79 Кодексу торгівельного мореплавства України розпорядження капітана морського порту з питань забезпечення безпеки мореплавства і порядку в морському порту, що належать до його компетенції, обов`язкові для всіх суден, юридичних і фізичних осіб, які перебувають в акваторії та на території цього морського порту.

Розпорядження капітана морського порту може бути скасовано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському та річковому транспорті, або адміністративним судом у порядку, встановленому законодавством.

Окрім цього, наказом Міністерства інфраструктури України від 27.06.2013 № 430 затверджено Порядок оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту (далі - Порядок № 430).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 430 інформування про прихід судна в порт здійснюється таким чином: капітан судна, що прямує в порт, зобов`язаний надавати портовим властям безпосередньо або через морського агента інформацію про підхід судна, яка містить дані, визначені цим пунктом. Ця інформація подається щонайменше за 24 години до очікуваного часу прибуття судна до морського порту України; або не пізніше часу, коли судно залишає попередній порт, якщо час плавання менше ніж 24 години; або якщо порт заходу невідомий або змінюється протягом плавання, як тільки ця інформація стане доступною.

Згідно з підпунктом 6 пункту 2.2 цього Порядку, у разі відсутності встановлених законодавством підстав для відмови у видачі дозволу на захід до порту капітан морського порту підтверджує дозвіл на захід цього судна засобами зв`язку.

Таким чином, для заходу судна у порт, капітан порту має надати відповідний дозвіл.

При цьому, капітан морського порту має право відмовити судну у заході в порт не лише з міркувань безпеки мореплавства, а також і задля забезпечення порядку у порту.

Повноваження ж головного диспетчера не підтвердити суднозахід в порт викладеними вище актами не передбачено.

Як вже було зазначено вище, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Аналіз викладених норм права дає підстави для висновку, що відповідні повноваження в межах морського порту здійснюються також і його капітаном, який відповідає за забезпечення безпеки мореплавства та порядку в морському порту, у тому числі здійснює оформлення приходу суден та нагляд за дотриманням вимог щодо порядку заходження суден у морський порт, що передбачено чинним законодавством, що дає підстави дійти висновку суду апеляційної інстанції про наявність суб`єктного складу спірних правовідносин у розумінні приписів КАС України.

За таких обставин, враховуючи правовий статус відповідача та характер його повноважень, реалізація яких є предметом спору у даній справі (в межах розгляду заяви про забезпечення позову), колегія суддів дійшла висновку, що спір у даній справі є публічно-правовим, оскільки відповідач у спірних правовідносинах виконує владні, управлінські функції, в межах делегованих йому повноважень, а отже зазначений спір повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Разом з цим, відповідно до вимог ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Приписами ч.1 ст.151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено шляхом, зокрема, забороною відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору.

Частиною 2 цієї статті визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Передумовою для вжиття таких заходів, з урахуванням положень ч.2 ст.151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч.2 ст.150 Кодексу.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що фактичними підставами у заяві про забезпечення позову, ТОВ зазначає отримання ДП «АМПУ» від морського агента нотісів про судозахід судна MV «Trust» та MV «RAPID», а також про протиправність бездіяльності ДП «АМПУ» у вигляді непогодження зазначених нотісів.

Натомість, запропоновані заходи забезпечення позову направлені на погодження у майбутньому усіх поданих нотісів, поданих під оброблення ТОВ «ЗТК» до порто-пункту Кілія порту Усть-Дунайськ, що не узгоджується із фактичними підставами майбутнього позову.

При цьому, запропоновані заходи забезпечення позову стосуються не лише заборони ДП «АМПУ» непогодження нотісів, а й заборони ДП «АМПУ» вчиняти дії, щодо перешкоджання ТОВ в отримані послуги - забезпечення доступу портового оператора до причалу № 1 порто-пункту Кілія порту Усть- Дунайськ, що виходить за межі предмету майбутнього позову, не узгоджується і не є адекватним із обраними ТОВ способом захисту.

Колегія суддів зазначає, що сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення у майбутньому до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Існування порушення прав позивача або неможливість їх відновлення без вжиття заходів забезпечення позову має бути реальним, вбачатися з матеріалів справи, що у даному випадку не має місця.

Варто зазначити, що з матеріалів адміністративної справи вбачається, що дії відповідача та його рішення не є очевидними, а є оскаржуваними, про що позивач має намір подати відповідний позов по даній адміністративній справі. Обставини та підстави для застосування заходів забезпечення позову, про які просить позивач, без з`ясування фактичних обставин справи означатиме надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явленого позову і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову.

При цьому, питання обґрунтованості чи необґрунтованості щодо припинення/обмеження надання ТОВ послуг доступу до причалу №1 у порто-пункту Кілія порту Усть- Дунайськ та супутніх послуг, на теперішній час є спірним, і ще повинно бути ретельним чином досліджено, такі обставини не можуть бути підставою для забезпечення позову.

Отже, у випадку задоволення заяви про забезпечення фактично задовольняються і позовні вимоги ТОВ, що за своїм змістом є розглядом справи та ухваленням рішення по суті, що не відповідає меті та підставам застосування правового інституту забезпечення позову.

На думку колегії суддів, надані ТОВ докази не підтверджують наявність обставин та підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Резюмуючи усе вищевикладене, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції правомірно визнав необґрунтованою заяву ТОВ про вжиття заходів забезпечення позову, проте з помилкових підстав.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції частково неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм процесуального права в частині, а тому оскаржуване рішення підлягає зміні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ" задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук