Справа № 500/1434/24
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1434/24

03 жовтня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відділ ДВС, відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №74307460 від 29.02.2024, винесену на підставі постанови №64682938 від 02.03.2021 про стягнення виконавчого збору.

В обґрунтування позову вказує, що 02.03.2021 державним виконавцем Теребовлянського районного відділу ДВС у Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито виконавче провадження №64682938 на підставі виданого виконавчого листа на виконання рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16.12.2011 у справі № 2-301/11 про стягнення з ОСОБА_1 60014,63 доларів США шляхом звернення стягнення на належне ОСОБА_2 та передане останньою згідно іпотечного договору від 19.03.2008 в іпотеку банку нерухоме майно.

05.01.2024 позивач звернувся із заявою до банку про намір сплатити у добровільному порядку заборгованість поза межами виконавчого провадження в сумі 30566,26 доларів США та у зв`язку із складним фінансовим становищем просив банк списати борг шляхом прощення пені в сумі 1700,00 доларів США, а також 3% річних в сумі 3458,88 доларів США.

Банком вирішено не застосовувати до позивача нараховані 3% річних, інфляційні втрати, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та пеню за порушення грошового зобов`язання за кредитним договором №44 від 17.03.2008 за умови сплати основного боргу за кредитним договором до 29.02.2024. На виконання домовленостей заборгованість була сплачена боржником у повному обсязі.

29.02.2024 ОСОБА_1 отримав постанову про закінчення виконавчого провадження №64682938 на підставі пункту 9 статті 39, статті 40 Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) та постанову про відкриття нового виконавчого провадження №74307460 винесену на підставі постанови про стягнення виконавчого збору №64682938 від 02.03.2021.

Вважає, що підстав стягувати виконавчий збір немає, бо ним сплачена заборгованість в добровільному порядку поза межами виконавчого провадження, стягнення боргу не відбулось шляхом реалізації боржника майна, державний виконавець не вчинив жодних дій для погашення заборгованості, а тому й підстав для стягнення виконавчого збору немає. У зв`язку з такими обставинами звернувся до суду.

Ухвалою суду від 03.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (викликом) учасників справи, з урахуванням особливостей, визначених §2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою суду від 08.04.2024 провадження в справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №2-301/11 за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа (виконавчого листа на виконання рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16.12.2011 у справі № 2-301/11 про стягнення з ОСОБА_1 60014,63 доларів США) таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 01.10.2024 провадження у справі поновлено.

Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, позову не визначав. Зазначив, що на виконанні у Відділі ДВС перебувало виконавче провадження №64682938 з примусового виконання виконавчого листа №2-301/11, виданого Теребовлянським районним судом Тернопільської області 30.12.2011, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління AT «Ощадбанк» 60014,63 доларів США заборгованості по кредитному договору шляхом звернення стягнення на належне ОСОБА_2 нерухоме майно.

02.03.2021 державним виконавцем Відділу ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 3674,46 доларів США. Виконавчий збір обчислено та стягується згідно зі статтею 27 Закону №1404-VIII, тобто 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

В подальшому 28.02.2024 на підставі повідомлення стягувача від 21.02.2024 про погашення боргу боржником у повному обсязі, керуючись пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Оскільки виконавчий збір не було стягнуто, то розпочато окреме виконавче провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця.

За таких умов відповідач вважає, що державний виконавець правомірно відповідно до Закону №1404-VIII виніс оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.02.2024 про примусове виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору. Просить відмовити у позові (а.с.60-65).

01.10.2024 позивач подав до суду заяву, у якій просив суд вийти за межі позовних вимог та, окрім оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.02.2024, визнати протиправною та скасувати постанову від 02.03.2021 державного виконавця Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районні Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 3674,46 дол.США (а.с.86-90).

З приводу цієї заяви суд зазначає, що по своїй суті така заява є заявою про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог, подання якої має відповідати вимогам частин першої, восьмої статті 47, статті 160 КАС України та вчинятися з дотриманням вимог щодо строку на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень та зі сплатою судового збору за подання нової позовної вимоги майнового характеру.

Заява ОСОБА_1 від 01.10.2024 не відповідає таким вимогам процесуального закону, а тому відповідно до частини восьмої статті 47 КАС України суд не приймає її до розгляду та повертає заявнику.

Позивач помилково вважає, що за описаних ним у заяві від 01.10.2024 обставин та вимог, суд може вийти за межі позовних вимог.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними та не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 07.02.2020 у справі № 826/11086/18). Натомість позивач у заяві від 01.10.2024 змінює предмет спору і збільшує позовні вимоги та неправильно трактує норми процесуального закону про право суду щодо виходу за межі позовних вимог.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16.12.2011 в справі № 2-301/11 стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансового відділення № 10019/020 філії Тернопільське обласне правління ПАТ «Державний ощадний банк України» борг за кредитним договором № 44 від 17.03.2008 у сумі: 60014,63 доларів США (що в гривневому еквіваленті складає 479510,89 грн) з них: заборгованість за кредитом - 51000 доларів США (407484,9 грн); проценти за кредитом - 7314, 63 доларів США (58443,16 грн); пеню за несвоєчасну сплату кредиту 1500 доларів США (11984,85 грн); пеню за несвоєчасну сплату відсотків - 200 доларів США (1597,98 грн) шляхом звернення стягнення на належне ОСОБА_2 та передане останньою згідно іпотечного договору від 19.03.2008 в іпотеку банку нерухоме майно: домоволодіння загальною площею 118,4 кв.м, житлова площа 55,4 кв.м, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер за РПНВ: 22478368; земельна ділянка площею 0,1000 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 030030392; земельна ділянка площею 0,0057 га, для ведення особистого селянського господарства, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 030030393, шляхом його реалізації на прилюдних торгах. На примусове виконання вказаного рішення Теребовлянським районним судом Тернопільської області 30.12.2011 видано виконавчий лист (а.с.13).

02.03.2021 державним виконавцем Відділу ДВС відкрито виконавче провадження №64682938 про примусове виконання цього виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне правління АТ «Державний ощадний банк України» залишку боргу за кредитним договором № 44 від 17.03.2008 у сумі: 36744,64 доларів США (що в гривневому еквіваленті на день пред`явлення виконавчого документа до виконання становить 1028875,64 грн шляхом звернення стягнення на належне ОСОБА_2 та передане останньою згідно іпотечного договору від 19.03.2008 в іпотеку банку нерухоме майно. У постанові вказано про стягнення з боржника виконавчого збору (а.с.9). Одночасно 02.03.2021 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору (а.с.93).

В подальшому Акціонерним товариство «Державний ощадний банк України» за заявою ОСОБА_1 прийнято рішення не застосовувати до нього як позичальника та майнового поручителя ОСОБА_2 нарахованих 3% річних, інфляційних втрат, передбачених статтею 625 ЦК України, та пеню за порушення грошового зобов`язання за кредитним договором №44 від 17.03.2008, та стягнутих відповідно до рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16.12.2011 у справі №2-301/11 (пеня - 1700,00 доларів США), та рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06.06.2022 у справі №606/1285/21 (3% річних - 3458,88 доларів США), всього на суму 5158,88 доларів США, за умови сплати останнім до 29.02.2024 всієї суми заборгованості основного боргу за кредитним договором №44 від 17.03.2008 у розмірі 30 66,26 доларів США (а.с.6).

ОСОБА_1 внесено кошти на погашення боргу за кредитним договором №44 від 17.03.2008, про що свідчить зміст листа АТ «Державний ощадний банк» від 21.02.2024, адресований позивачу, про те, що станом на 21.02.2024 заборгованість за кредитним договором № 44 від 17.03.2008 погашена в повному обсязі (а.с.6 зворот).

28.02.2024 державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №64682938, якою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-301/11, виданого 30.12.2011 Теребовлянським районним судом Тернопільської області, закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII. Окрім цього, у постанові вказано постанову про стягнення виконавчого збору винести в окреме виконавче провадження (а.с.66).

29.02.2024 державним виконавцем Відділу ДВС прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №74307460 від 29.02.2024 про примусове виконання постанови №64682938 від 02.03.2021 про стягнення з ОСОБА_1 в користь держави виконавчого збору у розмірі 3674,46 доларів США та 182 грн (а.с.11).

Позивач, не погоджуючись з постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №74307460 від 29.02.2024, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Також судом встановлено, що ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області у справі № 2-301/11 від 19.03.2024 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визначення протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 64682938 від 28.02.2024. Мотиви скарги боржника зводилися до того, що рішення суду виконане поза межами виконавчого провадження, у добровільному порядку (а.с.67-72).

27.02.2024 ОСОБА_1 27.02.2024 звернувся до Теребовлянського районного суду Тернопільської області з заявою про визнання виконавчого документа у справі №2-301/11 таким, що не підлягає виконанню, з тих підстав, що рішення виконане поза межами виконавчого провадження, у добровільному порядку та у зв`язку з прощенням частини боргу (а.с.40).

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області у справі № 2-301/11 від 14.05.2024 відмовлено у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню (а.с.76-78).

Підстави цієї позовної заяви, серед інших, містять такі ж мотиви - рішення суду про стягнення боргу за кредитним договором виконане поза межами виконавчого провадження, у добровільному порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII.

Відповідно до статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі такого виконавчого документа як постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Частина перша статті 5 Закону №1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується:

за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

у разі виконання рішення приватним виконавцем;

за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною дев`ятою цієї ж статті 27 обумовлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 3 статті 40 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 8 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження. .

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Аналізуючи наведені вище положення, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Останнє державний виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Отже, стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. Саме тому на час відкриття виконавчого провадження у державного виконавця відсутні законні підстави для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.

Крім того, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження, то це ще є ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Також суд звертає увагу, що аналізуючи частину п`яту та шосту статті 26, частини першу - четверту статті 27 Закону №1404-VІІІ Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 у справі №480/3452/19 зазначив, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

У подальшому після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, державний виконавець має вирішити питання про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, і це є обов`язком, а не правом державного виконавця.

Наведений висновок узгоджується із позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30.06.2021 у справі №460/2478/19, та був підтриманий у постанові Верховного Суду від 24.12.2021 у справі №640/4599/21, у постанові від 25.05.2023 у справі №420/1233/19, та у постанові від 01.08.2024 у справі № 640/11506/21.

При цьому стягнення виконавчого збору не залежить від здійснення державним виконавцем виконавчих дій в межах відповідного виконавчого провадження. Натомість, навіть за відсутності заходів з примусового виконання після завершення виконавчого провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у державного виконавця наявний обов`язок винести постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від суми стягнення за виконавчим документом.

У цій справі суд встановив, що державний виконавець 02.03.2021 одночасно з відкриттям виконавчого провадження №64682938 виніс постанову про стягнення виконавчого збору. Сума заборгованості сплачена позивачем лише у лютому 2024 року, тобто після відкриття виконавчого провадження та початку примусового виконання виконавчого листа.

Також суд зауважує, що спірні правовідносини з примусового виконання рішення суду розпочались 02.03.2021 (відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про стягнення виконавчого збору), у зв`язку з чим, до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції після 28.08.2018, згідно якої, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Визначена до стягнення сума виконавчого збору становить 10 відсотків від суми, що залишалася до стягнення на час відкриття виконавчого провадження №64682938, а саме 10 відсотків від 36744,64 доларів США та становить 3674,46 доларів США, що відповідає вимогам частини другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

Згідно частини сьомої статті 27 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Таким чином, на законодавчому рівні чітко визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Ухвалою Теребовлянського районного суду у справі № 2-301/11 від 14.05.2024 відмовлено у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Судом встановлено, що сплата заборгованості та часткове прощення боргу відбулося у період, коли було відкрите виконавче провадження, а тому такі обставини не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (а.с.76-78).

Водночас доводи скаржника про те, що виконавчий збір за своєю правовою природою є збором, який сплачується боржником за примусове виконання виконавчого документа та розраховується виходячи з фактично стягнутої або повернутої суми, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до частини третьої статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Суд наголошує, що позивач покликається на правові норми Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання від 03.07.2018 №2475-VIII.

Стосовно доводів позивача про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови через те, що виконавче провадження закінчене внаслідок самостійного погашення боргу перед стягувачем з одночасним списанням банком його частини (3% річних, інфляційних втрат та пені) за його заявою, а не внаслідок дій державного виконавця, то суд зазначає, що з моменту відкриття виконавчого провадження та до моменту винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем здійснювались дії з примусового виконання судового рішення на підставі виконавчого документа, незалежно від кінцевого результату.

На дату прийняття відкриття виконавчого провадження про примусове стягнення з позивача виконавчого збору у державного виконавця не було підстав його не стягувати за постановою від 02.03.2021 у ВП №64682938. Також суд наголошує на тому, що прощення банком як стягувачем позивачу як боржнику заборгованості за кредитним договором після відкриття виконавчого провадження не впливає на суму виконавчого збору, яка визначається відповідно до частини другої статті 27 Закону №1404-VIII.

Постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню шляхом виокремлення в самостійне виконавче провадження у разі закінчення того виконавчого провадження, у межах якого з боржника стягнуто виконавчий збір. При цьому, у разі, якщо виконавче провадження закінчено і винесена у ньому постанова щодо стягнення з боржника виконавчого збору є чинною (у порядку, визначеному законодавством, протиправною не визнана та не скасована) законодавством не передбачено іншої альтернативи поведінки виконавця, окрім як відкриття нового виконавчого провадження з виконання такої постанови.

Відтак, слід прийти до висновку, що постанова державного виконавця від 29.02.2024 про відкриття виконавчого провадження №74307460 прийнята правомірно, підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 243-246, 271, 272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), РНОКПП НОМЕР_1 ) до Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вулиця Князя Василька, 150, місто Теребовля, Тернопільська область, 48101, ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено та підписано 03 жовтня 2024 року.

Суддя Чепенюк О.В.