Справа № 525/1057/24
Суддя: Прасол Я. В.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 525/1057/24
Провадження №2-а/525/5/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2024 селище Велика Багачка

Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Прасол Я.В.,

секретаря судового засідання Хоменка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області адміністративний позов ОСОБА_1 , що поданий його представником адвокатом Головко Ігорем Вячеславовичем, до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

у с т а н о в и в:

19 серпня 2024 року до Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Головко Ігор Вячеславович, до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.08.2024 відповідачем в особі інспектора УПП роти УПП БУПП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Марченка А.С. було винесено постанову серії ЕНА №2764681 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. У постанові зазначено, що позивач порушив ст. 15 Закону України « Про дорожній рух», п. 2.1 а Правил дорожнього руху та накладено стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП у розмірі 3400 грн.

Позивач посилається на те, що оскаржувана постанова є незаконною з тих підстав, що у працівників поліції були відсутні передбачені Законом підстави для зупинки його транспортного засобу, а тому усі докази отримані після незаконної зупинки транспортного засобу є неналежними, згідно доктрини «плодів отруйного дерева».

Крім того посилається на порушення його прав під час винесення оскаржуваної постанови. Оскільки постанову про накладення адміністративного стягнення винесено безпосередньо на дорозі, без складання протоколу про адміністративне правопорушення, останній був позбавлений можливості заявити клопотання, надати пояснення у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, останній не був завчасно повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, не мав можливості скористатися правовою допомогою.

З цих підстав просив скасувати постанову серії ЕНА №2764681 від 06.08.2024, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

30.08.2024 Великобагачанським районним судом Полтавської області відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду з урахуванням положень ст. 286 КАС України на 05.09.2024. У подальшому розгляд справи було відкладено на 02.10.2024, з поважних причин.

12.09.2024 на адресу суду надійшов відзив на позов відповідача Департаменту патрульної поліції, поданий його представником ОСОБА_2 , у якому відповідач повністю не визнав заявлених вимог, просив у задоволенні позову відмовити. Повідомляє, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 06.08.2024 була здійснена в умовах воєнного стану, у рамках здійснення поліцейського контролю. У ході спілкування з водієм у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Особу ОСОБА_1 було встановлено на підставі військового квитка, за результатами перевірки по базах даних МВС України, було виявлено, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія, тобто ніколи не набував права на керування транспортними засобами. Поліцейським було прийнято рішення провести розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу, водія було ознайомлено з його правами, останній ними не скористався, клопотань від нього не надходило. За результатами розгляду справи на ОСОБА_1 було накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн., копію постанови вручено ОСОБА_1 . Зазначає, що є безпідставними посилання позивача на неправомірність проведення розгляду справи на місці вчинення правопорушення. Окремо зазначає, що позивачем безпідставно не сплачено судовий збір під час звернення до суду з позовом.

У судове засідання 02.10.2024 сторони не з`явилися. Від представника позивача адвоката Головка І.В. 04.09.2024 надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує повністю (а.с. 37).

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів. Оскільки усі учасники судового розгляду у судове засідання не з`явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом установлено, що відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2764681 від 06.08.2024 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 грн., внаслідок порушення ним вимог ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» та п. 2.1 а Правил дорожнього руху (а.с. 5, 64).

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 06.08.2024 о 06 год. 10 хв. на а/д 01701358 Велика Багачка Красногорівка 5 км ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen СС» днз НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , не маючи права керувати таким транспортним засобом.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9 ПДР).

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII ( далі Закон №3353-XII), кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. Особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, відповідну підготовку в акредитованому закладі або самостійно опанувати зміст теоретичного модуля типової навчальної програми з урахуванням категорій транспортних засобів та пройти відповідну підготовку з практичного керування в акредитованому закладі або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.

Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

У розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст. 16 Закону №3353-XII, а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Зазначене узгоджується із висновком постанови Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №127/19283/17.

При цьому, із матеріалів справи, зокрема із переглянутого у судовому засіданні відеозапису, судом установлено, що поліцейський під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 представився та повідомив причини зупинки, відповідно до ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». У ході спілкування, поліцейським у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Під час перевірки особи ОСОБА_1 по базах даних МВС України поліцейським було установлено, що останній посвідчення водія в установленому Законом порядку не отримував. ОСОБА_1 роз`яснювалися його права, останній підтвердив той факт, що не отримував посвідчення водія в установленому порядку, заяв, клопотань під час розгляду справи не заявляв.

Частиною другою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або за передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

У силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Таким чином, частина друга статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у справах, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Відповідно на ці правовідносини поширюється положення частини четвертої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Безпідставними також суд вважає посилання позивача на порушення допущені поліцейським під час розгляду справи безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Так, у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 554/5558/16-а, колегія суддів зазначає, що скаржником неправильно розуміються поняття "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення" з посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року, № 5-рп/2015 "У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення", оскільки словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Тоді як поняття "на місці вчинення правопорушення", визначене у статті 258 КУпАП, тлумачиться Судом не на користь позивача.

Окрім того колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що Рішення Конституційного Суду України, на яке посилається позивач, приймалось до внесення змін у статтю 258 КУпАП.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення, в якій винесена оскаржувана постанова, згідно тексту вищевказаної постанови, була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що відповідає чинній на час складення постанови редакції ч. 2, 4, 5 ст. 258 КУпАП, а також відповідає змісту Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, аналізуючи вказані правові норми та дослідивши наданий відповідачем відеозапис події, суд приходить до висновку, що факт порушення позивачем ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, є встановленим, а тому оскаржувана в межах даної справи постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2764681 від 06.08.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена правомірно, за формою та змістом відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, підстави для її скасування відсутні.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання відповідача на ті обставини, що позов підлягає залишенню без розгляду з тих підстав, що позивачем не сплачений судовий збір при зверненні до суду з позовом, є безпідставними. Судовий збір сплачений позивачем на виконання ухвали суду від 22.08.2024 (а.с. 26).

У ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд приходить до переконання, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають, у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 19, ч. 2 ст. 61 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 245, 246, 251, 252, 254, 268, 280, 293 КУпАП, ст. ст. 6, 9, 72, 73, 76, 77, 241-246, 255, 257, 271-272, 286, 293, 297 КАС України,

у х в а л и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , що поданий його представником адвокатом Головко Ігорем Вячеславовичем, до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її оголошення.

На виконання вимог п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України судом зазначається повне найменування сторін по справі:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

представник позивача: адвокат Головко Ігор Вячеславович, адреса: Нетіченська набережна, 14, оф. 300, м. Харків, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1776 від 29.08.2012 видане Харківською обласною КДКА, РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач: Департамент патрульної поліції, адреса: вулиця Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, .

Суддя Я.В. Прасол