Справа № 200/4491/24
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року Справа№200/4491/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голуб В.А., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України. Водночас, під час перебування на військовій службі позивач отримав захворювання , пов`язане з несенням служби. За станом здоров`я позивач не може виконувати обов`язки. Втім, за останні чотири місяці позивач отримував грошове забезпечення у розмірі 689, 00 грн, замість 21 598, 00 грн. Позивач 22 травня 2024 року звернувся з рапортом до відповідача. Із відповіді на вказаний рапорт вбачається, що наказом від 17 листопада 2023 року позивача увільнено від займаних посад та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

На переконання позивача, відповідачем протиправно увільнено його від усіх посад та зменшено грошове забезпечення, оскільки наразі він перебуває на лікуванні із захворюванням, яке пов`язане із проходженням служби.

З огляду на вказане, позивач в уточненій позовній заяві просить суд:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті належного позивачу грошового забезпечення через тривале перебування на лікарняному внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити виплату заборгованості грошового забезпечення за січень, лютий, березень, квітень, травень 2024 року, проводити виплати в грошовому забезпеченні, яке ОСОБА_1 отримував до зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Поряд з цим, позивач наголошує, що через незаконні дії відповідача щодо невиплати грошового забезпечення він зазнав моральної шкоди, а тому просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000, 00 грн.

В установлений законом строк, відповідачем відзив на адміністративний позов, оформлений відповідно до вимог чинного законодавства, не поданий. Згідно з приписами статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. Частиною другою вказаної статті КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ухвалою від 08 липня 2024 року Донецький окружний адміністративний суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

29 липня 2024 року суд виніс ухвалу, якою прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, та відкрив провадження у справі. Справу суд вирішив розглядати в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи).

За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Разом з тим, суд зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому дію воєнного стану було продовжено, та станом на день винесення рішення він діє.

З огляду на введення на території України воєнного стану, справа розглянута судом протягом розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 28 квітня 2023 року проходив військову службу у військовій частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, про що свідчить копія військового квитка серії НОМЕР_2 від 19 листопада 1991 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 17.11.2023 № 291 позивача увільнено зі служби від займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 . У якості підстави вказані наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17 листопада 2023 року № 57-РС, рапорт.

Відповідно до листа відповідача, який був надісланий на ім`я позивача, останнього було виведено поза штат, а тому грошове забезпечення йому було виплачено відповідно до наказу № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», а саме в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Не погоджуючись із розміром грошового забезпечення, виплаченого за січень, лютий, березень, квітень, травень 2024 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Згідно статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Спірні правовідносини врегульовано, зокрема Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону № 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до статті 2 Закону № 2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (частина перша статті 9 Закону № 2011-XII).

Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За приписами частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (надалі Порядок МОУ № 260).

Розділом XXVIII вказаного Порядку МОУ №260 регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 розділу XXVIII Порядку МОУ № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Пунктом 5 розділу XXVIII Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

Таким чином, військовослужбовцю Збройних Сил України, який перебуває у розпорядженні понад два місяці, виплачується грошове забезпечення в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову № 168 (далі Постанова КМУ № 168), пунктом 1 якої встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Суд приймає до уваги, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 № 836 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168", яка відповідно до пункту 2 набирає чинності з дня опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року, доповнено Постанову КМУ № 168, зокрема, абзацом сьомим пункту 1-1 в такій редакції: «Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, після перебування у розпорядженні понад два місяці (за які вони втратили право на отримання грошового забезпечення в повному обсязі за останніми займаними посадами) і до закінчення перебування у розпорядженні щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень».

Згодом, постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2023 № 1001 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168», яка відповідно до пункту 2 набирає чинності з дня опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року, абзац сьомий пункту 1-1 Постанови КМУ №168 викладено в наступній редакції: «Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісяця виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень».

Разом з цим, абзацом 5 пункту 2 розділу ІІ Закону України від 28.06.2023 № 3161-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» (далі - Закон № 3161-ІХ), установлено, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Закону № 3161-ІХ цей Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім підпункту 1 пункту 1, підпунктів 2 і 3 пункту 3, підпункту 1 пункту 5 розділу I цього Закону та пунктів 2 і 3 цього розділу, які набирають чинності через 30 днів з дня опублікування цього Закону, та застосовується у частині виплати додаткової винагороди з першого числа місяця, в якому опублікований цей Закон. Закон № 3161-ІХ опубліковано 30.06.2023.

Отже, абзац 5 пункту 2 розділу ІІ Закону № 3161-ІХ набрав чинності 31.07.2023.

З системного аналізу наведених норм слідує, що грошове забезпечення військовослужбовця, який у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, визнаний військово-лікарською комісією обмежено придатним або непридатним до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та перебуває у розпорядженні відповідних командирів понад два місяці, грошове забезпечення виплачується:

до 31.05.2023 в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;

з 01.06.2023 по 30.07.2023 відповідно до положень Постанови КМУ № 168 у розмірі окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20 100 гривень;

з 31.07.2023 (день набрання чинності абзацу 5 пункту 2 розділу ІІ Закону № 3161-ІХ) у розмірі окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20 100 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Отже, із аналізу наведених приписів чинного законодавства слідує, що з 01.06.2023 військовослужбовцям, які отримали поранення та зараховані у розпорядження командира протягом двох місяців з дня зарахування виплачується грошове забезпечення, а у разі перебування у розпорядженні понад два місяці, щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20 100 грн за таких умов, а саме: 1) у зв`язку з пораненням, пов`язаних із захистом Батьківщини; 2) визнання ВЛК такого військовослужбовця обмежено придатним або непридатним до військової служби; 3) зарахування його у розпорядження відповідного командира та після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні.

Як вже зазначено судом вище, у зв`язку із тривалим лікуванням, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2023 № 291 позивача увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 . Згідно із довідкою військово-лікарської комісії № 158 від 17.05.2024, позивача визнано придатним для служби в ІНФОРМАЦІЯ_2 в частинах (підрозділах) забезпечення військових комісаріатах, організаціях, установах, навчальних закладах; непридатним до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Постановою ВЛК позивачу був встановлений наступний діагноз: Гіпертонічна хвороба ст. ІІ ст. ІІ ризик високий. ІХС. Стенокардія напруги стабільна ІІ ФК. Дифузний кардіосклероз. СН ІІ А. Дисциркуляторна енцефалопатія II ст. судинного генезу. Подагра рецедивуючий перебіг. Хронічний подагричний поліартрит. RO ст. І. Залишкові явища перенесеної 3ЧМТ (05.05.2022 у вигляді помірного цефалгічного синдрому). Помірно виражений посттравматичний стресовий розлад. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Проте, визнання позивача обмежено придатним до військової служби, зумовлено не отриманою ним під час виконання бойового завдання травмою, а іншими захворюваннями, які хоч і пов`язані з проходженням військової служби, але отримані не під час виконання бойових завдань та захисту Батьківщини.

Доказів того, що діагноз, який став підставою для визнання позивача обмежено придатним до військової служби, був отриманий внаслідок поранення, травми, контузії під час захисту Батьківщини, позивач суду не надав, в матеріалах справи такі докази відсутні.

За таких обставин, суд робить висновок про відсутність у позивача права на отримання додаткової винагороди в сумі 20 100, 00 грн. відповідно до абзацу сьомого пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач не оскаржує саме наказ командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 17.11.2023 № 291, яким його увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , на підставі якого позивачу і обмежено грошове забезпечення. У випадку незгоди саме з вказаним наказом позивач має право звернутись до суду із позовом.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно обмежено грошове забезпечення позивача, як того вимагають приписи розділу XXVIII Наказу № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під «моральною шкодою» слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті. Окрім того, позивачем не обґрунтовано розміру відшкодування шкоди в сумі 50 000, 00 грн та не підтверджено її документально. Крім того, у задоволенні позовних вимог позивача щодо визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання вчинити певні дії судом відмовлено повністю.

За сукупністю наведених обставин підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

Отже, враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, - залишити без задоволення.

Повний текст рішення складено 03 жовтня 2024 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб