Справа № 495/8108/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 495/8108/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 серпня 2024 року (суддя Волкова Ю.Ф., м. Білгород-Дністровськ, повний текст рішення складений 28.08.2024) по справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,-

В С Т А Н О В И В:

28.08.2024 в/ч НОМЕР_1 звернулася до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особи без громадянства, у якому просила затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком до шести місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 серпня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням відповідач (його представниця) подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов військової частини залишити без задоволення.

Одночасно апелянт просить застосувати щодо нього один з альтернативних заходів, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 289 КАС України, а саме: взяття на поруки підприємством, установою чи організацією або зобов`язання внести заставу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що затримання іноземця або особи без громадянства можливо лише за наявності обґрунтованих підстав вважати, що відповідна особа, стосовно якої прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення. Разом з тим апелянт наполягає, що позивачем не було додано до позовної заяви жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на те, що є обґрунтовані підстави вважати, що він ухиляється від виконання рішення про примусове видворення.

При цьому апелянт зазначив, що судом першої інстанції взагалі не досліджувалось питання щодо можливості застосування інших, менш суворих заходів відносно позивача. Апелянт переконаний, що в даному випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде достатнім для гарантування виконання відповідачем обов`язків, пов`язаних із залишенням території України.

Одночасно апелянт звернув увагу апеляційного суду, що має в Україні дружину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є громадянкою України та утримує малолітню дитину - громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, станом на теперішній час в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває справа щодо визнання батьківства, а саме визнання ОСОБА_4 його рідним батьком. За таких обставин апелянт вважає, що є громадянином України відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про громадянство України". Проте суд першої інстанції визнав покази ОСОБА_4 як свідка недопустимим доказом.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції у відкритому судовому засіданні з особливостями провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження з повідомленням учасників справи відповідно до частини сімнадцятої статті 289 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.08.2024 о 00.50 на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_4 " (тип Б) НОМЕР_2 прикордонного загону, в прикордонній смузі, на відстані до 2000 метрів до лінії державного кордону за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Республіку Молдова, на напрямку н.п. Старокозаче (Україна) - н.п. Каплани (Республіка Молдова) в районі прикордонного знаку №0622 у складі групи осіб була затримана особа без документів, яка представилася громадянином без громадянства ОСОБА_1 , 16.01.2000.

Затримання в адміністративному порядку відбулось відповідно до статті 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення 27.08.2024 о 00.50 на термін до трьох діб з метою встановлення особи.

З метою встановлення особи та отримання інформації про громадянство було направлено відповідний запит до консульського відділу МЗС України.

27.08.2024 НОМЕР_2 прикордонний загін (в/ч НОМЕР_3 ) прийняв рішення про примусове видворення з України ОСОБА_1 .

Посилаючись на відсутність документів, які посвідчують особу без громадянства та відсутність документів на проживання в Україні, в/ч НОМЕР_3 звернулося до суду з даним адміністративним позовом про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Під час судового розгляду, за клопотанням представника відповідача у судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_4 , який вказав, що ОСОБА_5 є його сином, який народився в Україні. Документів на підтвердження народження в Україні чи інших документів, що підтверджують його особу, не отримував. ОСОБА_6 є громадянка Республіки Молдова, яка у продовж тривалого часу не підтримує з ним стосунки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог військової частини суд першої інстанції вважав доведеними наявність обставин для затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон) іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Пункт 16 частини першої статті 1 Закону визначає, що паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Відповідно до пункту 27 частини першої статті 1 Закону пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина 5 статті 26 Закону)

Відповідно до частини першої статті 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (частина 4 статті 30 Закону).

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані статтею 289 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 вказаної статті за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно частини одинадцятою статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави стверджувати, що у разі відсутності у особи без громадянства, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, до неї може бути застосовано такі заходи як, зокрема затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовується доводами апеляційної скарги, відповідач не має законних підстав для перебування на території України та у нього відсутні документи, які дають право на перетин державного кордону.

Наведені обставини у розрізі викладених вище наведених мотивів та з урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 289 КАС України дають підстави для висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про затримання особи без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Апеляційна скарга відповідача не містить належних, вагомих і обґрунтованих міркувань, чи доводів та аргументів, які б спростовували вищевикладені висновки. Адже суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та прийняв рішення, яке ґрунтується на належній юридичній оцінці встановлених обставин справи із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Не знайшли свого обґрунтованого підтвердження доводи апеляційної скарги про можливість застосування до відповідача інших заходів, таких, як взяття на поруки підприємством, установою чи організацією або зобов`язання внести заставу.

Колегія суддів указує, що для застосування наведених заходів відповідач повинен проявити відповідну ініціативу з цього приводу та зазначити, яке підприємство, установа чи організація може взяти його на поруку, а також має заявити про можливість внесення застави.

Однак, матеріали справи не містять доказів, що відповідач заявляв суб`єкту владних повноважень або суду про можливість взяття його на поруки або внесення застави.

У зв`язку з цим відповідні доводи апеляції колегією суддів відхиляються.

Твердження апелянта про наявність у нього громадянства України не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи, оскільки відповідачем не було надано суду жодного документа, що у відповідності до Закону України "Про громадянство України", посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Решта доводів і міркувань відповідача, викладені в апеляційній скарзі, також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів при прийнятті даного судового рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", заява №303-A, п. 29).

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 272, 289, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 серпня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов