Справа № 620/3570/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3570/24 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, в якому просила суд:

- визнати протиправною відмову відповідача, оформлену листом від 04.03.2024 № 03-32/437/24-вих, у виплаті позивачу сум добових витрат на відрядження у грудні 2023 року, починаючи з 04 грудня 2023 року, січень 2024 року, лютий 2024 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача добових витрат на відрядження у період з 04.12.2023 по 29.02.2024 у сумі 25800 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у відшкодуванні витрат на відрядження за період з 04.12.2023 по 29.02.2024, оскільки позивачем подані авансові звіти, а відсутність фінансування не може бути підставою для відмови у проведенні спірних виплат.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, оформлену листом від 04.03.2024 № 03-32/437/24-вих, у виплаті ОСОБА_1 сум добових витрат на відрядження у період з 04.12.2023 по 29.02.2024.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 добові витрати на відрядження у період з 04.12.2023 по 29.02.2024. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України

Оскільки питання відрядження судді ОСОБА_1 до Ріпкинського районного суду Чернігівської області для здійснення правосуддя строком на 1 рік із 04.12.2023, було прийнято рішенням Вищої ради правосуддя від 28.11.2023 р. №1127/0/15-23, тому ТУ ДСА України у Чернігівській області не мало змоги передбачити необхідність видатків на оплату добових витрат відрядження суддів при формуванні бюджетного запиту на 2024 рік, який на дату прийняття рішення Вищою радою правосуддя від 28.11.2023 №1127/0/15-23, вже був затверджений.

Таким чином, будь-які нарахування та виплати мають здійснюватися виключно з урахуванням норм бюджетного законодавства, в межах видатків та на цілі, що встановлені Кошторисом бюджетних призначень, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працює на посаді судді Щорського районного суду Чернігівської області.

На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 28.11.2023 №1127/0/15-23 відряджено суддю Щорського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 до Ріпкинського районного суду Чернігівської області для здійснення правосуддя строком на 1 рік із 04.12.2023.

08 лютого 2024 року позивач звернулася до відповідача із заявою про надання інформації щодо причин невиплати добових на відрядження.

Листом від 04.03.2024 № 03-32/437/24-вих, відповідач відмовив у спірній виплаті через несвоєчасне подання звітів та за відсутністю на це видатків, тому питання відшкодування вищевказаних витрат може бути вирішено лише у судовому порядку.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відмова відповідача у виплаті позивачу добових на відрядження є очевидно протиправною, тому слід зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 добові витрати на відрядження у період з 04.12.2023 по 29.02.2024.

Разом з тим, враховуючи, що предметом спору є питання правомірності відмови відповідача у виплаті витрат на відрядження за період з 04.12.2023 по 29.02.2024, а не питання правомірності обчислення розміру, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача добових витрат в розмірі 25800 грн є у даному випадку передчасними.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

У силу вимог частини першої статті 130 Конституції України, частини першої статті 146 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування суддів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання ради правосуддя.

При цьому, згідно з частиною першою статті 55 Закону № 1402-VIII у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, виявленням надмірного рівня судового навантаження у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами, за рішенням Вищої ради правосуддя, ухваленим на підставі подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, суддя може бути, за його згодою, відряджений до іншого суду того самого рівня і спеціалізації для здійснення правосуддя.

Відповідно до частини п`ятої статті 55 Закону №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» порядок відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

Як зазначено у п. 1 розділу VI «Порядку відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації (як тимчасового переведення)», затвердженого 24.01.2017 рішенням Вищої ради правосуддя №54/0/15-17, суддям, які направляються у відрядження як тимчасове переведення судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, виплачується суддівська винагорода та відшкодовуються витрати в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів».

У свою чергу, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 за №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» затверджено суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, згідно з додатком 1.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що суддя, якого відряджено до іншого суду має право на виплату йому витрат на відрядження.

Як свідчать матеріали справи, 08 лютого 2024 року позивач звернулася до відповідача із заявою про надання інформації щодо причин невиплати добових на відрядження.

Листом від 04.03.2024 № 03-32/437/24-вих, відповідач відмовив у спірній виплаті через несвоєчасне подання звітів та за відсутністю на це видатків, тому питання відшкодування вищевказаних витрат може бути вирішено лише у судовому порядку.

Згідно з пунктом 1 Порядку складання Звіту про використання коштів І електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 № 841 звіт про використання коштів І електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт (далі - звіт), подається з підстав, визначених пп. 170.9.4 п. 170.9 ст. 170 розділу IV Податкового кодексу України.

У свою чергу, у відповідності до до п. п. 170.9.4 п. 170.9 ст. 170 Податкового кодексу України звіт про використання коштів/електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт, складається та подається у строки, визначені підпунктом 170.9.3 цього пункту, платником податку (у паперовій або електронній формі (з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги») за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, у разі:

а) наявності оподатковуваного доходу, визначеного відповідно до підпункту 170.9.1 цього пункту, з метою розрахунку суми податку;

б) використання платником податку готівки понад суму добових витрат (включаючи отриману із застосуванням платіжних інструментів).

З огляду на вказане вбачається, що добові витрати позивача як судді не включаються до оподатковуваного доходу і, відповідно, положення Порядку складання Звіту про використання коштів / електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт, до спірних правовідносин не застосовуються, що свідчить про протиправність висновків відповідача про несвоєчасне подання «авансових звітів».

При цьому, на підтвердження перебування позивача у відрядженні було надано рішення Вищої ради правосуддя від 28.11.2023 № 1127/0/15-23, наказ Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04.12.2023 р. № 53-ОС та табелі обліку використання робочого часу за грудень 2023 року - лютий 2024 року, на підставі яких відповідач нараховує позивачу суддівську винагороду.

Відповідно, звіти про використання коштів/електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт, позивачем подаються для вичерпності засобів споживання згідно з додатком до листа т. в. о. Голови Державної судової адміністрації України від 20 грудня 2023 року № 11-17718/23.

У свою чергу, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Заява №22414/93) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява «38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Посилання скаржника на те, що несплата позивачу добових зумовлена відсутністю відповідних бюджетних асигнувань для їх нарахування та виплати, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.

Так, у рішенні в справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) від 08.11.2005 ЄСПЛ зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними».

Водночас, у пункті 26 вказаного рішення зазначено, що Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відтак, посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань на виплату спірних коштів, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог є безпідставними.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова відповідача у виплаті позивачу добових на відрядження є протиправною, тому слід зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 добові витрати на відрядження у період з 04.12.2023 по 29.02.2024.

Втім, позовні вимоги про стягнення з відповідача добових витрат в розмірі 25800 грн задоволенню не підлягають з огляду на їх передчасність, оскільки предметом даного спору є питання правомірності відмови відповідача у виплаті витрат на відрядження за період з 04.12.2023 по 29.02.2024, а не питання правомірності обчислення розміру.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко