Справа № 522/10859/19
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області Іокіщу В.І. про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області Іокіщу В. І., якому просило: - визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 , державного реєстратора Фонтанківської сільської ради про державну реєстрацію № 45331105, № 45330376, № 45329341, № 45328604, № 45327855, № 45326872 від 01.02.2019 року окремих квартир (кв. АДРЕСА_1 , - зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 привести самостійно реконструйований об`єкт у відповідність до договорів купівлі-продажу №3731, № 3732, № 3733 від 26.04.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради вказує на те, що за результатами проведення 20 березня 2019 року обстеження об`єкта за адресою за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено самочинне будівництво (реконструкцію) квартири попередніми власниками з приєднанням приміщення горища загального користування зі збільшенням площі квартири з 195,9 кв. м до 415,6 кв. м. Після отримання квартири у власність відповідачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконали будівельні роботи з її реконструкції з розподілом на шість самостійних квартир без отримання відповідного дозволу на виконання будівельних робіт на об`єкті із значним класом наслідків СС3. 01 лютого 2019 року державний реєстратор здійснив державну реєстрацію права власності без документа, що підтверджує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Згідно з актом позапланової перевірки Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 28 травня 2019 року встановлено факт самочинного виконання будівельних робіт з реконструкції квартири у квартирі АДРЕСА_3 (з розподілом на кв. АДРЕСА_4 ), за адресою: АДРЕСА_5 , без належно оформлених дозвільних документів, та без забезпечення авторського і технічного нагляду за будівництвом.

Постановою Верховного суду від 28 лютого 2024 року по справі 522/10859/19 Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року, скасовано. Закрито провадження у справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора Іокіщу В.І. про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію та приведення у відповідність. Повідомлено Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції адміністративних судів. Попереджено Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про те, що в разі не подання ним протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією, справу буде повернуто до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного суду від 10.04.2024 року справу № 522/10859/19 за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію окремих квартир, та приведення їх у відповідність із договорами купівлі продажу від 26 квітня 2018 року, передано для продовження розгляду до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 522/10859/19 за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області Іокіщу В.І. про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали право власності на квартиру АДРЕСА_6 , на підставі технічного паспорта інвентаризації станом на 09 жовтня 2017 року, виготовленого ТОВ «ІнжинірінгТехБуд». Квартира розташована на 4-му та мансардному поверсі 4-ох поверхового будинку та складається з 7 кімнат житловою площею 110 кв.м. , загальною площею - 415,6 кв.м. (т.1 а.с.115-116).

У подальшому квартира АДРЕСА_7 , загальною площею 415,6 кв.м., перейшла у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі відповідних договорів купівлі-продажу від 26 квітня 2018 року № 3733, № 3732, № 3731 (т.1 а.с.118-123).

Право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на новоутворені об`єкти зареєстровано 01 лютого 2019 року на підставі висновку про можливість поділу№26-12/18-в від 26 грудня 2018 року, виготовленого ПП «Проект» (т.1 а.с. 18-22, 117).

Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради під час здійснення обстеження об`єкта містобудування стосовно дотримання законодавства, містобудівної документації при плануванні та забудові на території м. Одеси 20 березня 2019 року, виявлено, на думку позивача, самочинне будівництво (реконструкції) квартири АДРЕСА_7 , здійснене ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з приєднанням приміщення горища загального користування, чим збільшено площу квартири з 195,9 кв. м до 415,6 кв. м. (т. а.с.51-53)

Вважаючи, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 здійснили будівельні роботи по реконструкції квартири без отримання відповідного дозволу, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області Іокіщу В. І. про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію та зобов`язання вчинити певні дії, є такими, що не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, відповідно до частин 1, 4, 7 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.

За змістом частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.

У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про регулюванні містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля», підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Частиною 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії які не суперечать закону.

Згідно вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальним ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п1. Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 р. №406, не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

Отже, з наведеного вбачається, що власник квартири має право на власний розсуд здійснювати в ній ремонт, змінювати її вигляд та призначення, але за умови, що ці зміни не передбачають втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, а також не порушують прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Як з`ясовано судом, та підтверджується матеріалами справи, 26.12.2018 року ПП «Проект» видано висновок №26-12/18-в щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до вказаного Висновку за технічними показниками об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , може бути поділений. При проведенні поділу реконструкція не передбачається (т.1 а.с.117).

На підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, ПП «Проект» 26.12.2018 року видано технічні паспорти на шість ізольованих квартир (кв. за №28/2; №28/5; №28/4; №28/6; №28/1; №28/3) (т.1 а.с.103-116).

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі чинних документів про право власності на квартиру та за наявного висновку про можливість поділу об`єкту, здійснили відповідні будівельні роботи та в подальшому оформили право власності на 6 новостворених квартир.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, Управління ДАБК стверджує, що Тік Менахем та Крускал Рафаел не отримали відповідні дозвільні документи на проведення будівельних робіт з реконструкції квартири та, відповідно, у них відсутній акт готовності об`єкта до експлуатації.

Таким чином, для встановлення фактичних обставин справи та надання їм належної правової оцінки, суд зобов`язаний, у тому числі, перевірити процедуру заходу контролю за додержанням вимог містобудівного законодавства та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до п.12 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язані:

- у повному обсязі, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законодавством;

- дотримуватися ділової етики у взаємовідносинах із суб`єктами господарювання та фізичними особами;

- ознайомлювати суб`єкта містобудування чи уповноважену ним особу з результатами державного архітектурно-будівельного контролю у строки, передбачені законодавством;

- за письмовим зверненням суб`єкта містобудування надавати консультативну допомогу у здійсненні державного архітектурно-будівельного контролю;

- надсилати повідомлення про проведення планової перевірки суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв`язку або вручати особисто під розписку керівнику суб`єкта містобудування чи його уповноваженій особі із зазначенням дати початку та дати закінчення перевірки не пізніше ніж за десять днів до її початку.

Пунктами 16-20 Порядку №533 передбачено, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (надалі - припис).

Керівникові кожного суб`єкта містобудування, щодо якого складений акт перевірки, або його уповноваженій особі надається по одному примірнику такого акта. Один примірник акта перевірки залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю.

Акт перевірки підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку, та керівником суб`єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, або його уповноваженою особою, в останній день перевірки.

Припис складається у двох примірниках. Один примірник припису залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю, а інший надається суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.

Припис підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку.

Протокол разом з усіма матеріалами перевірки протягом трьох днів після його складення подається посадовій особі органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Таким чином, державний архітектурно-будівельний контроль повинен здійснюватися - в присутності суб`єкта містобудування, який повинен ознайомитись з його результатами, зокрема, з актом перевірки, приписом, протоколом, має право на надання пояснень, документів, які спростовують порушення, заперечень тощо.

Відповідно до п.21 Порядку №533, якщо суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, не погоджується з актом перевірки, він підписує його із зауваженнями, які є невід`ємною частиною такого акта.

У разі відмови суб`єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, підписати акт перевірки та припису, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю робить у акті відповідний запис.

У разі відмови суб`єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, від отримання акта та припису, вони надсилаються йому рекомендованим листом з повідомленням.

Так, згідно з висновками Акта позапланової перевірки Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 28 травня 2019 року, встановлено факт самочинного виконання будівельних робіт з реконструкції квартири у квартирі АДРЕСА_3 (з розподілом на кв. АДРЕСА_4 ) за адресою: АДРЕСА_5 , без належно оформлених дозвільних документів та без забезпечення авторського і технічного нагляду за будівництвом.

Між тим, досліджуючи Акт обстеження об`єкта містобудування від 19.03.2019 року, суд зауважує, що позивачем не конкретизовано які саме будівельні роботи проводилися, в чому вони полягали, та чи поширюються, зокрема, на виконання таких будівельних робіт вимоги абз.2 ч.2 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності». Не надано доказів втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

Окрім того, суд акцентує, що матеріали справи взагалі не містять будь яких фото чи відео фіксації об`єкта, відсутні матеріали перевірки, прийняті за її наслідком приписи/постанови, зокрема, органу будівельного контролю Одеської міської ради.

Суд також наголошує, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази обстеження об`єкту, Акт не містить підписів осіб, які безпосередньо були присутні при обстеженні, як і відсутні жодні відомості про його направлення засобами поштового зв`язку.

Відтак, зважаючи на вище окреслене, суд констатує, що позивачем не доведено належними, достатніми, допустимими, юридично спроможними доказами здійснення Тік Менахем та Крускал Рафаел будівельних робіт, характер яких передбачає обов`язкове отримання дозвільних документів.

Верховний Суд у Постанові від 29.01.2020 р. (справа №822/2149/18), вказав, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Не виконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.

За змістом ст.38 Закону України «Про регулюванні містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Таким чином, задоволення позову про знесення самочинного будівництва може мати місце за наявності таких обов`язкових фактів як неможливість перебудови об`єкту або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови, виявлення істотних порушень вимог містобудівного законодавства та істотного впливу цих порушень на права та інтереси інших осіб.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 06.03.2019 року у справі №810/5680/15.

Натомість, суд акцентує, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б давали суду можливість пересвідчитись, що законні власники майна вчинили порушення вимог містобудівного законодавства, а органи контролю забезпечили належне фіксування порушення, дотримуючись, при цьому, законодавчо встановленої процедури та надали можливість власникам вчинити всі дії задля законного володіння майном.

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення. Питання, що має бути розглянуто, полягає у тому, чи надавали заявнику обставини справи, розглянуті в цілому, право на інтерес, який по суті захищається статтею 1 Першого протоколу (див. рішення щодо прийнятності у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland) [ВП], заява №31443/96, пункт 98, ECHR 2002-X).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

З огляду на те, що позивачем, не доведено обставин вчинення Тік Менахем, ОСОБА_2 самочинного будівництва при реконструкції квартири АДРЕСА_7 , не обґрунтовано належними, достатніми, юридично спроможними доказами позовні вимоги, та, як наслідок, наявність підстав для знесення самочинного будівництва, не підтверджено у встановленому порядку неможливість приведення об`єкту у відповідність в інший спосіб, ніж застосування крайнього заходу реагування на виявленні порушення, не обґрунтовано наявність істотних порушень, що впливають на подання даного позову, суд доходить висновку щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, яким позивач фактично просить привести об`єкт будівництва до первісного стану.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, вимоги у позові про знесення самочинного будівництва можуть стосуватись скасування права власності, набуте на самочинно збудований (реконструйований) об`єкт.

За наведеного правового регулювання, задоволенню вимог про скасування права власності, обов`язково передує визнання об`єкту самочинно збудованим.

Зважаючи, що судом не встановлено факту самочинного будівництва та відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання приведення об`єкта будівництва до попереднього стану, відповідно позовні вимоги до державного реєстратора Фонтанківської сільської ради Іокіщу В. І. про скасування рішень про державну реєстрацію № 45331105, № 45330376, № 45329341, № 45328604, № 45327855, № 45326872 від 01.02.2019 року, задоволенню також не підлягають.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області Іокіщу В. І. про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію, та зобов`язання вчинити певні дії, не є правомірними, документально підтвердженими, а отже не підлягають задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись ст. ст. 72-76, 139, ст. ст. 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області Іокіщу В. І. про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію, та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення складено 30.09.2024 pоку, з урахуванням знаходження судді Харченко Ю.В. у відпустці у період з 23.05.2024 р. по 19.06.2024 р., з 13.08.2024 р. по 27.08.2024 р. включно, а також на лікарняному - з 20.06.2024 р. по 19.07.2024 р.

Суддя Ю.В. Харченко

У задоволенні адміністративного позову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області Іокіщу В. І. про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію, та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю

30.09.24..