Справа № 520/14712/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 р. Справа № 520/14712/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 р. (ухвалене суддею Шевченко О.В.) по справі № 520/14712/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання: строку роботи на посаді судді - 27 років 7 місяців 16 днів; роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - 4 роки 5 місяців 17 днів; половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 3 місяці 20 днів; періоду проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 16 днів; стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), наявність якого відповідно до вимог закону надавала право для призначення на посаду судді, - 6 місяців 9 днів та розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 62 відсотка від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання: строк роботи на посаді судді - 27 років 7 місяців 16 днів; роботу на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - 4 роки 5 місяців 17 днів; половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 3 місяці 20 днів; період проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 16 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), наявність якого відповідно до вимог закону надавала право для призначення на посаду судді, - 6 місяців 9 днів; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 з 14.02.2024 р. перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 81,82 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківської області щодо призначення судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 14.02.2024 р. у розмірі 62% винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з дати призначення 14.02.2024 р., із розрахунку 80% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Верховного Суду № 905/0/2-21 від 28.02.2024 р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із загального стажу роботи судді, що має право на відставку, 35 років 10 місяців 23 дні (строк роботи на посаді судді - 27 років 7 місяців 16 днів; робота на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - 4 роки 5 місяців 17 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 3 місяці 20 днів; період проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 16 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), наявність якого відповідно до вимог закону надавала право для призначення на посаду судді, - 6 місяців 9 днів), з урахуванням виплачених сум; в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 р. в частині задоволення позову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Кодексу адміністративного судочинства України та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині pадоволення позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Судовим розглядом встановлено, що позивач Указом Президента України від 27.06.1996 р. № 482/96 був призначений на посаду судді Дзержинського районного суду м. Харкова.

Постановою Верховної Ради України від 07.06.2001 р. № 2521-ІІІ був обраний на посаду судді цього суду безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 16.03.2006 р. № 3564-ІУ був обраний суддею апеляційного суду Харківської області безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 18.04.2013 р. № 206-УІІ був обраний на посаду судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.02.2024 р. № 403/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв`язку з поданням заяви про відставку» позивача звільнено з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.02.2024 р. № 23-К позивача відраховано зі штату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з 13.02.2024 р. у зв`язку з прийняттям ВРП рішення від 13.02.2024 р. № 403/0/15-24.

В рішенні Вищої ради правосуддя від 13.02.2024 р. № 403/0/15-24 зазначено, що суддя ОСОБА_1 станом на день розгляду заяви має 27 років 7 місяців 16 днів стажу роботи безпосередньо на посаді судді. Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку, становить 35 років 10 місяців 23 дні (з дати призначення на посаду судді до дати розгляду заяви), з яких: строк роботи на посаді судді - 27 років 7 місяців 16 днів; робота на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - 4 роки 5 місяців 17 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 3 місяці 20 днів; період проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 16 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), наявність якого відповідно до вимог закону надавала право для призначення на посаду судді, - 6 місяців 9 днів.

26.03.2024 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці та надала необхідний пакет документів, зокрема, довідку Верховного Суду № 905/0/2-21 від 28.02.2024 р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій розмір суддівської винагороди визначений у сумі 256181,25 грн.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 77 від 04.04.2024 р. визначено стаж роботи на посаді судді 26 років 9 місяців 6 днів та призначено з 14.02.2024 р. довічне грошове утримання судді у відставці у сумі 158 832,38 грн., що складає 62 % від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Верховного Суду № 905/0/2-21 від 28.02.2024 р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно до його стажу, з якого має бути обраховане довічне грошове утримання, не включено весь стаж роботи судді, який дає позивачеві право на відставку та становить 35 років 10 місяців 23 дні, з яких: строк роботи на посаді судді - 27 років 7 місяців 16 днів; робота на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - 4 роки 5 місяців 17 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 3 місяці 20 днів; період проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 16 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), наявність якого відповідно до вимог закону надавала право для призначення на посаду судді, - 6 місяців 9 днів та звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає йому право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, 35 років 10 місяців 23 дні, підлягає зарахуванню: строк роботи на посаді судді - 27 років 7 місяців 16 днів; робота на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - 4 роки 5 місяців 17 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 3 місяці 20 днів; період проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 16 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), наявність якого відповідно до вимог закону надавала право для призначення на посаду судді, - 6 місяців 9 днів, у зв`язку з чим позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 % від розміру суддівської винагороди, визначеного у довідці Верховного Суду № 905/0/2-21 від 28.02.2024 р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України, підставами для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Відповідно до ст. 112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. № 1402-VIII, суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених ч. 6 ст. 126 Конституції України.

Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст. 137 цього Закону, має право подати у відставку.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.11.2021 р. у справі № 9901/15/21 було сформульовано такий правовий висновок: «...при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.09.2020 р. у справі № 9901/302/19).

Згідно із ч. 2 ст. 137 Закону № 1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абз. 4 п. 34 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону N9 1402-У111) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді.

Під вище зазначеним стажем визначення поняття «стале (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді», треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 р. у справі № 9901/537/19).

Також Велика Палата Верховного Суду констатує, що вимоги до кандидатів на посаду судді були по-різному визначені законодавством України, що діяло на день їх призначення (обрання) на посаду судді, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, залежно від змісту цих вимог, визначених законодавством, яке було чинним на час призначення (обрання) на посаду судді».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Великою Палатою Верховного Суду від 24.10.2019 р. у справі № 9901/2/19, від 17.09.2020 р. у справі № 9901/302/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Слід звернути увагу, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 р. у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 р. у справі № 243/4448/17, від 11.09.2018 р. у справі № 428/4671/17, від 01.10.2018 р. у справі № 541/503/17, від 17.10.2018 р. у справі № 140/263/17, від 23.10.2018 р. у справі № 686/10100/15-а від 30.01.2020 р. у справі № 592/3694/17, від 23.06.2022 р. у справі № 420/1987/21, від 08.09.2022 р. у справі № 380/10696/21.

Таким чином, Вища рада правосуддя є єдиним, конституційним органом, який при прийнятті рішення про звільнення судді у відставку обчислює необхідний стаж роботи на посаді судді, з якого і має розраховуватись та виплачуватись відповідне грошове утримання.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає йому право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, 35 років 10 місяців 23 дні, підлягає зарахуванню: строк роботи на посаді судді - 27 років 7 місяців 16 днів; робота на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - 4 роки 5 місяців 17 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 3 місяці 20 днів; період проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 16 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), наявність якого відповідно до вимог закону надавала право для призначення на посаду судді, - 6 місяців 9 днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Вищої ради правосуддя від 13.02.2024 р. № 403/0/15-24 визначено, що загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку, становить 35 років 10 місяців 23 дні, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, тому в даному випадку розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинен складати 80% суддівської винагороди (50% + 30% за повні 15 років).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 % від розміру суддівської винагороди, визначеного у довідці Верховного Суду № 905/0/2-21 від 28.02.2024 р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці але відповідачем неправильно визначено відсоток розміру суддівської винагороди 62% замість 80%.

Із урахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківської області щодо призначення судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 14.02.2024 р. у розмірі 62% винагороди судді, який працює на відповідній посаді та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з дати призначення 14.02.2024 р., із розрахунку 80% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Верховного Суду № 905/0/2-21 від 28.02.2024 р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із загального стажу роботи судді, що має право на відставку, 35 років 10 місяців 23 дні (строк роботи на посаді судді - 27 років 7 місяців 16 днів; робота на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - 4 роки 5 місяців 17 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 3 місяці 20 днів; період проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 16 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), наявність якого відповідно до вимог закону надавала право для призначення на посаду судді, - 6 місяців 9 днів), з урахуванням виплачених сум обгрунтовані та підлягають задоволенню, а вимоги апеляційної скарги відповідача не обгруновані та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006 р.; пу. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010 р.; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 р., п. 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 р. по справі № 520/14712/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич