Справа № 460/10339/23
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 жовтня 2024 року

м. Київ

справа №460/10339/23

адміністративне провадження № К/990/34650/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Тацій Л.В.,

суддів: Стеценка С.Г., Бучик А.Ю.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19.04.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2024 у справі №460/10339/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради про визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо несвоєчасного надання інформації на запит від 12.12.2022, наданого у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- визнати протиправними дії щодо несвоєчасного надання інформації на запит від 16.01.2023, наданого у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- визнати протиправними дії щодо надання відповіддю від 20.01.2023 за № 13-07 неповної інформації на запит від 16.01.2023, наданого у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- зобов`язати відповідача надати позивачу повну інформацію на запит від 16.01.2023 з урахуванням норм Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- визнати протиправними дії щодо надання відповіддю від 03.03.2023 за № 13-14 недостовірної та неповної інформації на запит від 27.02.2023, наданого у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- визнати протиправними дії щодо відмови відповіддю від 03.03.2023 за № 13-14 в задоволенні запиту позивача від 27.02.2023, наданого у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- визнати протиправними дії щодо недотримання вимог, встановлених ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповіддю від 03.03.2023 за № 13-14 на запит позивача від 27.02.2023;

- визнати протиправними дії щодо несвоєчасного надання інформації на запит позивача від 27.02.2023, наданого у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- зобов`язати відповідача надати достовірну, точну та повну інформацію на запит від 27.02.2023 з урахуванням норм Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- визнати протиправними дії відповідача щодо надання відповіддю від 24.03.2023 за № 13-22 недостовірної та неповної інформації на запит позивача від 20.03.2023, наданого у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- визнати протиправними дії щодо несвоєчасного надання інформації на запит позивача від 20.03.2023, наданого у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- зобов`язати відповідача надати позивачу повну інформацію на запит від 20.03.2023 з урахуванням норм Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- визнати протиправними дії щодо несвоєчасного надання інформації на запит позивача від 03.04.2023, наданого у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- визнати протиправними дії щодо невирішення порушених питань у заяві від 20.03.2023, наданої у відповідності до норм Законом України «Про звернення громадян»;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 20.03.2023 із вирішенням порушених питань у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян»;

- визнати протиправними дії щодо невирішення порушених питань у заяві від 10.04.2023, наданої у відповідності до норм Законом України «Про звернення громадян»;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 10.04.2023 із вирішенням порушених питань у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян»;

- визнати протиправними дії щодо відмови в обчисленні та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, на підставі судових рішень у справі № 460/8929/20 за період з 22.04.2020 по 30.11.2022;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, на підставі судових рішень у справі № 460/8929/20, яку розрахувати за період з 22.04.2020 по 30.11.2022;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду один прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589,00 гривень, відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням тривалого невиконання в повному обсязі судових рішень у справі №460/8929/20.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19.04.2024, що залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2024, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач - ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга надійшла до Верховного Суду 10.09.2024. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Жука А.В., суддів Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.

Ухвалою Верховного Суду від 30.09.2024 задоволено заяви суддів Жука А.В., Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М. про самовідвід.

Розпорядженням Заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду №1123/0/78-24 від 01.10.2024 у зв`язку з постановленням Верховним Судом 30.09.2024 ухвали №К/990/34650/24 про відведення судді-доповідача Жука А.В. та суддів Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М. від розгляду матеріалів касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року у справі №460/10339/23, призначено повторний автоматизований розподіл касаційної скарги у справі №460/10339/23.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2024 визначено склад колегії суддів: Тацій Л.В. (суддя-доповідач), Бучик А.Ю., Стеценко С.Г.

Касаційна скарга передана судді-доповідачу 01.10.2024.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі колегією суддів встановлено таке.

Предметом оскарження у даній справі є дії відповідача щодо несвоєчасного надання інформації на запити позивача, надані у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації»; щодо розгляду заяв позивача у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян»; дії щодо відмови в обчисленні та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, на підставі судових рішень у справі №460/8929/20 за період з 22.04.2020 по 30.11.2022; вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди один прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589,00 гривень, відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням тривалого невиконання в повному обсязі судових рішень у справі №460/8929/20.

Частиною 3 статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

Тому, розглядаючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд насамперед має з`ясувати, чи належить справа, що в ній подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.

Законодавець у КАС України встановив диференційований (розрізнений) підхід до визначення категорій справ, які належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, за критерієм їхньої складності, виокремивши з-поміж них справи незначної складності, для яких з огляду на їхні змістовні ознаки встановлений особливий порядок судового розгляду, зокрема й щодо обмеження можливості касаційного оскарження судових рішень, ухвалених в таких справах.

За приписами пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначна справа) вважається адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Відповідно до частини четвертої статті 12 КАС України (в редакції чинній на момент звернення з касаційною скаргою) виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 10 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням того, що за предметом спору дана справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження, тому з урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, колегія суддів вважає, що вищезгадану касаційну скаргу подано на судове рішення у справі незначної складності, яка була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином, процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник покликається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Однак, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпункті «а» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, позаяк скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Варто також зауважити, що вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб.

Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства.

Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих доводів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Стосовно «винятковості значення» справи для позивача, то в цьому випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення.

Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Проте, в доводи заявника в касаційній скарзі щодо винятковості значення даної справи мають загальний характер та притаманні кожній аналогічній справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на підпункт «в» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, а саме: твердження щодо суспільного інтересу та виняткової значущості цієї справи, є необґрунтованими, оскільки такі посилання з означеним у скарзі предметом спору не містять обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії суспільно або винятково значимих.

Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише цитування нормативно-правових актів, якими врегульовано спірні правовідносини, посилання на фактичні обставини справи, підстави непогодження з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та застосування нормативно-правових актів.

Що стосується посилань скаржника на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, слід також зазначити, що оцінка наявності підстав касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є вторинною від наявності права на касаційне оскарження судових рішень у справах саме незначної складності.

Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Крім того, варто зауважити, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовної практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Позивач на підтвердження своєї позиції фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини 2 статті 341 КАС України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Таким чином, оскільки оскаржуване судове рішення прийняте у справі незначної складності, а передбачені пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткові обставини відсутні і належні обґрунтування щодо їх наявності не доведено, тому у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 257, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19.04.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2024 у справі №460/10339/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради про визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди.

Надіслати скажнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами у спосіб їх надходження до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Л.В. Тацій

Суддя А.Ю. Бучик

Суддя С.Г. Стеценко