Справа № 161/13415/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 161/13415/24 пров. № А/857/22050/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань - Нора А.Т.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року (головуючий суддя: Рудська С.М., місце ухвалення - м. Луцьк, ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 12.07.2024 звернулася до суду з позовом, в якому, просила скасувати постанову ст. інспектора (інспектора з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Секунди С.О. серії MVA № 2422136 від 04.07.2024, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Обґрунтовує позов тим, що 04.07.2024 ст. інспектором (інспектором з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Секундою С.О. було винесено постанову серії MVA № 2422136, якою її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн. Зі змісту цієї постанови слідує, що вона 03.07.2024 о 14:40, у м. Луцьку по пр-ту Волі, 13, здійснила стоянку транспортного засобу SKODA Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , який їй належить, на тротуарі у місці, яке не позначене відповідними дорожніми знаками з табличками, чим порушила вимоги п. 15.10 «б» ПДР України. Вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки її дії кваліфіковані невірно. Вказує, що здійснена нею стоянка відповідала вимогам п. 15.10 «в» ПДР України, оскільки вона знаходилася на краю тротуару, а для руху пішоходів по такому залишалося більше 2 м.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року позов задоволено.

Скасовано постанову ст. інспектора (інспектора з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Секунди С.О. серії MVA № 2422136 від 04.07.2024, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито.

Стягнуто з Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на те, що враховуючи встановлений п. 15.1 ПДР України дозвіл на стоянку транспортних засобів лише у спеціально відведених місцях чи на узбіччі, у сукупності з вимогами п. 15.10 ПДР України, вважає, що стоянка автомобіля позивачки на тротуарі за відсутності дорожніх знаків, які дозволяють таку стоянку, здійснена з порушенням правил стоянки.

Представник відповідача Маїло І.О. у судовому засіданні просила апеляційну скаргу задовольнити.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, її участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 припаркувала свій легковий автомобіль на краю тротуару, який прилягає до проїзної частини, що дозволено п. 15.10 «в» ПДР України, а відповідачем не вимірювалася відстань для руху пішоходів, в діях позивачки відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 04.07.2024 ст. інспектором (інспектором з паркування) Департаменту Секундою С.О. винесено постанову серії MVA № 2422136, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн (а. с. 5).

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 03.07.2024 о 14:40, за адресою: м. Луцьк, пр-т Волі, 13, особа, яка керувала транспортним засобом SKODA Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , порушила правила стоянки, а саме: здійснила стоянку транспортного засобу на тротуарі у місці, яке не позначено відповідними дорожніми знаками з табличками, чим порушила вимоги п. 15.10 «б» ПДР України.

Так, відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п. 15.10 «б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

Відповідно до п. 15.10 «в» ПДР України стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП, передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що для притягнення до адміністративної відповідальності з наведених підстав необхідно встановити у діях особи склад адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону. У цьому зв`язку створення перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху є обов`язковою умовою для притягнення до відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки (частина 1 статті 122 КпАП).

У контексті обставин цієї справи треба зауважити, що сам факт того, що автомобіль припарковано на тротуарі, а не на проїзній частині, не може свідчити про відсутність перешкод дорожньому руху. Пішохід теж є учасником дорожнього руху і наявність умов для його пересування є важливою умовою належної організації дорожнього руху.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 справа № 464/1703/17.

Враховуючи наведене та проаналізувавши вказані норми ПДР України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що здійснити стоянку автомобіля на тротуарі можна за умови дотримання трьох вимог, а саме: місце стоянки має бути спеціально відведене для стоянки, зокрема, позначене відповідними дорожніми знаками; стоянка здійснюється легковим автомобілем чи мотоциклом; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зупинка і стоянка транспортних засобів є невід`ємною складовою організації дорожнього руху, тому з метою зведення до мінімуму перешкод для руху усіх учасників дорожнього руху зупинку і стоянку дозволяється здійснювати у спеціально відведених місцях, позначених дорожніми знаками 5.42.1 «Місце для стоянки», 5.43 «Зона стоянки» або на узбіччі.

Згідно з п. 15.6 ПДР України стоянка всіх транспортних засобів здійснюється у місцях, позначених знаками 5.42.1, 5.43. встановленими з табличками 7.6.2-7.6.6. на тротуарі так, як позначено на табличках 7.6.2.-7.6.6.

Також слід зауважити, що таблички 7.6.2-7.6.6 поширюють дію знаків 5.42.1 «Місце для стоянки», 5.43 «Зона стоянки» тільки на легкові автомобілі, мотоцикли і мопеди.

Відповідно до ст. 279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до примітки ст. 14-2 КУпАП режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно матеріалів справи, відповідно до положень статті 14-2 КУпАП, інспектором з паркування було здійснено фотофіксацію обставин порушення правил стоянки в режимі фотозйомки, шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, на яких було зафіксовано:

1) дату порушення - 03.07.2024;

2) географічні координати: 50.7471748, 25.330264 (https://www.google.com/maps/place/%D0%BF%D1%80%D0%BE%D1%81%D0%BF.+%D0%92%D0%BE%D0%BB%D0%B8,+13,+%D0%9B%D1%83%D1%86%D0%BA,+%D0%92%D0%BE%D0%BB%D1%8B%D0%BD%D1%81%D0%BA%D0%B0%D1%8F+%D0%BE%D0%B1%D0%BB%D0%B0%D1%81%D1%82%D1%8C,+43000/@50.7471025,25.3283537,17z/data=!3m1!4b1!4m6!3m5!1s0x472599ef8d456ac7:0x7b88c266a27e9bc8!8m2!3d50.7470991!4d25.3309286!16s%2Fg%2F1tf7qx33?entry=ttu&g_ep=EgoyMDI0MDkyOS4wIKXMDSoASAFQAw%3D%3D).

3) час вчинення порушення: 14 год 40 хв.

Фотозйомка здійснювалася за допомогою технічного засобу Samsung SMA546Е/DS, про що зазначено в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, оскаржуваної постанови з доданими до неї матеріалами фотофіксації (а. с. 29-32) транспортний засіб, який зареєстрований за позивачкою, припаркований на тротуарі.

Про здійснення фотофіксації під час фіксування правопорушення зазначено в оскаржуваній постанові, а тому такі докази судом апеляційної визнаються належними, допустимими та достовірними.

З доданих до постанови матеріалів фотофіксації вбачається, що у місці розташування автомобіля позивачки немає жодного дорожнього знаку, який дозволяє зупинку на тротуарі та дорожнього знаку, який забороняє зупинку на узбіччі.

Враховуючи встановлений пунктом 15.1 ПДР дозвіл на стоянку транспортних засобів лише у спеціально відведених місцях чи на узбіччі, у сукупності з вимогами п. 15.10 ПДР, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що стоянка автомобіля позивачки на тротуарі за відсутності дорожніх знаків, які дозволяють таку стоянку, здійснена з порушенням правил стоянки.

Також, суд апеляційної інстанції вважає звернути увагу на помилкові висновки суду першої інстанції про те, що стоянка автомобіля, у спірних правовідносинах здійснена, відповідно до п. 15.10 «в» ПДР України. Оскільки згідно оскаржуваної постанови, позивачка порушила вимоги п. 15.10 «б», який і слід було аналізувати в сукупності з параграфом 15 ПДР України, яким врегульовані вимоги до стоянки транспортних засобів, і повинні враховуватися у сукупності, а не вибірково, за бажанням особи, яка здійснює стоянку.

Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивачки у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки оскаржувана постанова відповідає вимогам КУпАП України, винесена на підставі та в межах повноважень наданих відповідачу, за наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а отже є законною.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322, КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року у справі № 161/13415/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 01.10.24