Справа № 380/15041/24
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 рокусправа № 380/15041/24
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в письмовому провадженні, у м.Львові, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить:

- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) (Військова частина НОМЕР_1 ) виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при переведенні його в іншу військову частину;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ) (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при переведенні в іншу частину за весь період такої затримки, а саме: з 01.07.2022 по 23.06.2024, але не більше, ніж за повних 6 місяців у сумі 452 272,74 грн. (чотириста п`ятдесят дві тисячі двісті сімдесят дві грн. 74 коп.).

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) (Військова частина НОМЕР_1 ) на підставі Контракту від 04 жовтня 2018 року, укладеному між ним та Головою Державної прикордонної служби України генерал-полковником ОСОБА_2 , який набув чинності з 02 листопада 2018 року на підставі Наказу від 04.10.2018 № 938-ОС. Умовами контракту передбачено обов`язок позивача проходити військову службу в будь-якому регіоні України на посадах офіцерского складу, вимоги до заміщення яких відповідають професійній (фаховій) підготовці за відповідним напрямком і основною або спорідненою спеціальністю, освітньо-кваліфікаційним рівнем підготовки та досвіду служби за фахом.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 ) від 17.03.2022 № 92-ОС позивача було зараховано в списки особового складу загону та на всі види забезпечення. Згідно з наказами начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) від 24.05.2022 № 230-ОС та начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_4 ) від 25.05.2022 № 356-ОС позивача було переведено для подальшого проходження служби до НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_4 ), знято зі всіх видів забезпечення за старим місцем служби та зарахуванням на облік за новим місцем служби. В той же час, як видно з відповіді Відповідача №11/7934-23-Вих від 15.05.2023 на адвокатський запит від 18.04.2023, позивач після вибуття до НОМЕР_4 прикордонного загону був залишений на фінансовому забезпеченні в НОМЕР_5 прикордонному загоні. Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 16.11.2022 № 1238-ОС позивача направлено для проходження військової служби в розпорядження Міністра оборони України.

Після переведення позивача до іншого місця служби відповідач не провів з ним повний розрахунок (зокрема: не виплатив грошове забезпечення за червень 2022 року та додаткову грошову винагороду, передбачену ПКМУ № 168 за період з 08.04.2022 по 07.05.2022), внаслідок чого позивач вимушений був звертатися до суду за захистом своїх прав.

Повідомляє, що лише 23.06.2024, на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2024 у справі №380/12792/23, відповідач виплатив позивачу належні при переведенні виплати у розмірі 120448,52 грн. При цьому, 13.07.2024 на адресу позивача надійшла відповідь відповідача від 06.07.2024 №09/К-7788/10976, якою останній відмовив у виплаті середнього заробітку за затримку розрахунку з посилання на відсутність для цього підстав.

Оскільки відповідачем на день виключення зі списків особового складу не проведено повного розрахунку, то позивач вважає, що він набув право на виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно до статтей 116, 117 Кодексу законів про працю України. З огляду на наведене, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 19.07.2024 позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків, а саме десять днів з дня вручення цієї ухвали. У встановлений строк позивач виконав ухвалу суду.

Ухвалою судді від 29.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

На адресу суду 05.08.2024 від представника позивача надійшла заява про відвід судді від участі у розгляді справи №380/15041/24, а також клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Братичак У.В. від 06.08.2024 заяву представника позивача про відвід судді Братичак У.В. від 05.08.2024 (вх. №59629) у справі №380/15041/24 визнано необґрунтованою; заяву про відвід судді ОСОБА_3 від 05.08.2024 (вх. №59629), передано для реєстрації в автоматизованій системі документообігу та визначення судді для її розгляду, в порядку, передбаченому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою судді ОСОБА_4 від 07.08.2024 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про відвід судді Львівського окружного адміністративного суду Братичак У.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення коштів.

Ухвалою судді Братичак У.В. від 12.08.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження.

Згідно з ухвалою про відкриття спрощеного позовного провадження, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву з дати отримання ухвали про відкриття провадження. Однак, станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи від відповідача на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу за контрактом, що не заперечується сторонами.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 ) № 92-ОС від 17.03.2022 позивача було зараховано в списки особового складу загону та на всі види забезпечення.

Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) № 230-ОС від 24.05.2022, позивача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям для подальшого проходження служби до НОМЕР_4 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_5 з 24.05.2022.

Листом відповідача № 11/7934-23-Вих від 15.05.2023 повідомлено, що позивач, після вибуття до НОМЕР_4 прикордонного загону, був залишений на фінансовому забезпеченні у НОМЕР_6 прикордонному загоні.

В подальшому, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року у справі № 380/12792/23 апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року в справі № 380/12792/23 скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 08.04.2022 по 07.05.2022, в розрахунку до 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ) (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 08.04.2022 по 07.05.2022, в розрахунку до 100000,00 грн на місяць, пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням проведених виплат за цей період. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за червень 2022 у сумі 52860,40 грн (п`ятдесят дві тисячі вісімсот шістдесят гривень 40 копійок). Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ) (Військова частина НОМЕР_1 ) виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за червень 2022 року у сумі 52860,40 грн. (п`ятдесят дві тисячі вісімсот шістдесят гривень 40 копійок). У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) (Військова частина НОМЕР_1 ) 29635,19 грн (двадцять дев`ять тисяч шістсот тридцять п`ять гривень 19 копійок) судових витрат.

На виконання вищевказаного судового рішення, 23.06.2024 відповідач виплатив позивачу грошові кошти в розмірі 120448,52 грн з коментарем: грошове забезпечення за червень 2022 року та додаткова винагорода за період з 08.04.2022 по 07.05.2022, що підтверджується випискою по надходженням на картку, наявною в матеріалах справи.

Позивач звертався до відповідача зі заявою від 15.06.2024, у якій зокрема просив виплатити йому компенсацію середнього заробітку за період з 01.07.2022 по дату фактичної виплати заборгованості, однак листом від 06.07.2024 №09/К-7788/10976 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ) (Військова частина НОМЕР_1 ) відмовив позивачу у виплаті середнього заробітку за затримку розрахунку з посилання на відсутність для цього підстав.

Позивач вважає, що оскільки виплата грошового забезпечення, відповідачем у день його виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення не проведена, то відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку з 01.07.2022 по 23.06.2024. Наведене і зумовило позивача звернутись до суду з даним позовом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктом 292 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 (далі Положення №1115/2009) передбачено, що наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.

Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за обраним місцем проживання.

Згідно з п. 293 Положення №1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

За приписами ч.1 ст.26 цього Закону, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно з п. 121 Положення №1115/2009 вибуття військовослужбовця до нового місця служби здійснюється після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу або письмового повідомлення про його призначення на посаду чи зарахування у розпорядження начальника відповідного органу Держприкордонслужби, в тому числі доведеного технічними засобами передачі інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу органу Держприкордонслужби здійснюється після здавання ним посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання органом витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення військовослужбовця по службі.

Пунктом 123 Положення №1115/2009 передбачено, що військовослужбовці призначаються на вищі, рівні або нижчі посади в органі Держприкордонслужби, в якому вони проходять службу, або в іншому органі Держприкордонслужби у випадках, передбачених пунктом 93 цього Положення.

Переміщення на рівні посади та переміщення на нижчі посади у випадках, передбачених абзацами четвертим, шостим та десятим підпункту 6 пункту 93 цього Положення (у тому числі в іншу місцевість), здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:

неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, в яку його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця у тому ж населеному пункті, за наявності документів, які це підтверджують.

Переміщення військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом, на іншу посаду у зв`язку зі службовою необхідністю чи за станом здоров`я здійснюється за рішенням командування без згоди військовослужбовця в разі відповідно службової необхідності або наявності медичного висновку про доцільність використання військовослужбовця на інших посадах або в іншій місцевості.

Відповідно до п. 46 Положення №1115/2009 у разі переміщення військовослужбовця по службі з одного органу Держприкордонслужби до іншого для дальшого проходження військової служби контракт про проходження військової служби не припиняється. За згодою сторін до контракту можуть бути внесені зміни, що засвідчуються підписами сторін контракту.

Таким чином, законодавством чітко відрізняються підстави виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, яке здійснюється як при звільненні військовослужбовця у запас або у відставку, так і при переміщенні військовослужбовця по службі між військовими частинами.

При цьому, в останньому випадку військовослужбовець продовжує служити та отримувати грошове забезпечення.

Згідно з ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України (далі, в редакції, чинній на момент виключення позивача зі списків особового складу загону - КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу.

Частиною першою ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 ст.117 КЗпП України визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас, суд зазначає, що з 19.07.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01.07.2022, яким викладена в новій редакції ст. 117 КЗпП України. Цією нормою в редакції з 19.07.2022 передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У постанові від 29.02.2024 у справі №460/42448/22 Верховний Суд зазначив, що стягнення середнього заробітку умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності нової редакції статті 117 КЗпП України і після цього. Період до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, яка не обмежувала строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату. Проте, з 19.07.2022 регулюється вже чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Як неодноразово зазначалось Верховним Судом, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

З урахуванням того, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику при звільненні всіх належних сум, на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби, допускається поширення норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними.

У цьому контексті Суд зауважує, що приписи частини першої статті 47, частини першої статті 116, частини першої статті 117 КЗпП України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) установлюють загальне правило, згідно з яким у випадку звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний виплатити йому всі належні суми у день звільнення, а якщо в указаний строк цього не було зроблено з вини власника або уповноваженого ним органу, то підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь затримки до дня фактичного розрахунку.

Межі дії диспозиції ч.1 ст.117 КЗпП України визначені її гіпотезою, яка указує на умови, за наявності яких вступає в дію правило про виплату середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Обставини, з настанням яких необхідно здійснювати це правило, пов`язані з фактами звільнення працівника та невиплатою йому з вини власника або уповноваженого ним органу належних сум у день звільнення.

Ці обставини не зазнали змін внаслідок внесення змін до статей 116, 117 КЗпП України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2024 у справі №520/1897/22.

Із досліджених матеріалів справи можна зробити висновок, що позивач не звільнявся з органів Державної прикордонної служби України і відповідно відповідач не мав статусу власника або уповноваженого ним органу для проведення розрахунку в день виключення зі списків та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 , оскільки в даному випадку відбулося переміщення позивача з ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), для подальшого проходження служби в НОМЕР_4 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_5 з 24.05.2022.

Отже, факти цієї справи не відповідають гіпотезі ч.1 ст.117 КЗпП України, а відтак ця норма не може бути застосована до спірних правовідносин.

Очевидним є те, що з вини відповідача позивач невчасно отримав належну йому суму грошового забезпечення.

Проте, суд зазначає, що частина перша статті 117 КЗпП України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки поширення дії вказаної норми, в даному випадку, протирічило б її змісту, сфері її дії й меті запровадження.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виплати позивачу середнього заробітку, передбаченого ч.1 ст.117 КЗпП України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Схожі правові позиції також викладено в постановах судів апеляційної інстанції, зокрема у справах №120/15149/23, 420/4295/24, 420/2612/24, 4690/471/24, 420/6061/24, 280/758/24, 460/14098/23, 520/19000/23.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволені позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяБратичак Уляна Володимирівна