Справа № 276/1948/24
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 276/1948/24

Головуючий у 1-й інстанції: Збаражський А.М.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

02 жовтня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА №2810497 від 11.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, з вказаною постановою позивач не згоден, вважає її протиправною та необґрунтованою, оскільки її винесено без будь-яких доказів його винуватості. Вказує, що зазначена постанова була винесена працівником поліції безпідставно, без належних доказів винуватості, жодних правил дорожнього руху він не порушував.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2024 року позов задоволено.

Скасовано постанову інспектора Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області капітана поліції Пушкарук Ю.М. серії ЕНА № 2810497 від 11.08.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, - закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалою суду від 24 вересня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.08.2024 інспектором Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області капітаном поліції Пушкарук Ю.М. винесено постанову ЕНА № 2810497 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 340 грн. Зі змісту вказаної постанови слідує, що позивач 11.08.2024 року о 22 год. 12 хв. у м.Бердичів по вул.Житомирській (Леніна) 77/в керував автомобілем, у якого не працювали лампи задніх габаритних вогнів, чим порушив п.31.4.3 ПДР (керування водієм ТЗ, що має несправність зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатації, його забороняється. При цьому у п.7 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додається відеозапис з портативного відеореєстратора та службового автомобіля.

Вважаючи прийняту постанову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду для її скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем правопорушення - що він 11.08.2024 року о 22 год. 12 хв. у м.Бердичів по вул.Житомирській (Леніна) 77/в керував автомобілем, у якого не працювали лампи задніх габаритних вогнів, зафіксоване лише в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2810497 від 11.08.2024 року, інших доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, відповідачем суду не подано, зокрема і відеозапису, посилання на який є у оскаржуваній постанові.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Положеннями ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно із ст.14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 1 ст.12 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Аналізуючи доводи суду першої інстанції стосовно безпідставності винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів враховує наступне.

Так, рішення суду практично зводиться до того, що при складанні оскаржуваної постанови працівниками поліції було порушено процедуру розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а саме: відсутні будь-які докази на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення.

З даного приводу колегією суддів встановлено, що в оскаржуваній постанові, відповідачем наведено посилання на доказ, якими обґрунтовується рішення, винесене останнім про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, а саме: зазначено, що до постанови додається відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського 8 та службового автомобіля 0952.

Проте, при винесенні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції наголошено на тому, що позивачем заперечується факт вчинення ним вказаного в постанові серії ЕНА №2810497 від 11.08.2024 адміністративного правопорушення, натомість, будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення позивачем Правил дорожнього руху, відповідачем не надано, а відтак єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм Правил дорожнього руху України.

З даного приводу колегія суддів приймає до уваги посилання апелянта на те, що 28.08.2024 року в системі електронний суд ГУНП в Житомирській області отримано ухвалу про відкриття провадження від 23.08.2024 року у справі № 276/1948/24, якою встановлено відповідачу строк для подання відзиву до 02.09.2024 року.

ГУНП в Житомирській області надіслало відзив та відеодокази в даній справі позивачу та до Володарсько-Волинського районного суду вже 29.08.2024 (тобто на наступний день з моменту отримання ухвали суду від 23.08.2024) засобами поштового зв`язку (вказане підтверджується фіскальними чеками, що додані до апеляції скарги).

За вказаних обставин відзив на позовну заяву в даній справі направлено в межах строків встановлених судом першої інстанції, однак суд першої інстанції 02.09.2024 року виніс рішення в оскаржуваній справі за відсутності даних доказів.

Разом з тим, у вказаному відзиві, які надійшов до суду першої інстанції 06.09.2024, відповідачем додано матеріали відеофіксації подій, які мали місце 11.08.2024, які були досліджені колегією суддів у ході апеляційного розгляду справи. Так, додані відеофайли повністю підтверджують факт керування позивачем автомобілем, у якого не працювали лампи задніх габаритних вогнів.

Крім того, відеофайлами зафіксовано, процедуру розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, зокрема, коли поліцейські підійшли до автомобіля позивача, представилися йому, повідомили про здійснення відеофіксації та вказали на вчинене ним адміністративне правопорушення. В свою чергу, позивач вийшов з автомобіля і почав лагодити лампи задніх габаритних вогнів, визнаючи скоєне правопорушення. Також працівник поліції вказав на вчинене правопорушення, роз`яснив позивачу його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП та повідомив про розгляд справи за ч.1 ст.121 КУпАП, заяви і клопотання від позивача не надходили.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що дії працівника поліції відповідають вимогам Правил дорожнього руху, Кодексу адміністративного судочинства України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, а адміністративне стягнення накладене правомірно.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що в ході апеляційного розгляду справи не встановлено допущення посадовою особою відповідача порушення процесуального порядку розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, що було б достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Положення ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.