Справа № 420/15524/24
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 29.03.2024 № 61 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 14.09.1978 по 04.11.1983, з 01.07.2000 по 30.10.2001, з 31.10.2001 по 20.02.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.09.1980 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV з урахуванням вказаного страхового стажу, починаючи з 23.03.2024.

Ухвалою суду від 27.05.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Справу розглянуто з урахуванням перебування судді ОСОБА_2 у відпустці.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, у призначенні пенсії відповідач відмовив з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Відповідно до рішення про відмову у призначенні пенсії від 29.03.2024 року № 61 ГУ ПФУ у Вінницькій області за результатами розгляду документів до страхового стажу не зарахувало періоди роботи з 14.09.1978 року по 04.11.1983 року, оскільки запис про звільнення завірено печаткою, на якій назва організації не відповідає назві організації при прийнятті на роботу. Не зараховано також періоди роботи з 01.07.2000 року по 30.10.2001 року, з 31.10.2001 року по 20.02.2002 року, оскільки відсутні дані про сплату внесків по даному підприємству в індивідуальних відомостях на застраховану особу. Позивач не погоджується із цим рішенням, вважає його протиправним, оскільки записи про ці періоди зафіксовані у трудовій книжці, яка є основним документом. Здійснення нею трудової діяльності, у тому числі, підтверджується наданими архівними довідками № 150 від 23.09.2019 року та №2-12 від 23.09.2019 року. У свою чергу, порушення правил заповнення трудових книжок, та несвоєчасна сплата страхових внесків є відповідальністю роботодавця, у зв`язку із чим особа, яка має право на пенсію, не повинна нести відповідальність у вигляді позбавлення права на пенсію. Позовні вимоги просить задовольнити.

13.06.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому відповідач не погоджується з викладеними у позовній заяві підставами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Позивачка не має необхідної кількості страхового стажу для призначення пенсії за віком, тому у призначенні пенсії відмовлено правомірно. Щодо зарахування до страхового стажу не усіх періодів трудової діяльності, то такі дії також є правомірними, оскільки ці періоди не підтверджені належними доказами. Так, перший зі спірних періодів не зарахований до страхового стажу позивача, оскільки в трудовій книжці назва підприємства при прийняті на роботу не відповідає назві підприємства вказаній на печатці, якою завірено запис про звільнення, відсутня довідка про перейменування підприємства, чим порушено п. 2.14 Інструкції №162 та п. 3 Порядку № 637, а інший період не підтверджений відомостями про сплату страхових внесків. У задоволенні позову просить відмовити.

Від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відзиву на позов не надходило.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

23.03.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та рішенням від 29.03.2024 року № 61 відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

За змістом оскаржуваного рішення: страховий стаж особи становить 16 років 7 місяців 22 дні. До страхового стажу не зараховано період роботи в ХЗНП ім. 50-річчяз 14.09.1978 по 04.11.1983, оскільки запис про звільнення завірено печаткою, на якій назва організації не відповідає з назвою організації при прийнятті на роботу. Довідка про реорганізацію відсутня. Даний період підтверджено уточнюючою довідкою №2-12 від 23.09.2019 року, яку відповідач не взяв до уваги, так як вона видана дочірнім підприємством «ДНІПРО-СЕРВІС», які не являється правонаступником ХЗНП ім « 50-річчя». Для можливості врахування даного періоду роботи необхідно провести перевірку достовірності видачі даної довідки та підстав зберігання документів юридичною особою, яка не є правонаступником підприємства, де працювала позивач. Також до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності відповідно трудової книжки з 01.07.2000 року по 30.10.2001 року, з 31.10.2001 року по 20.02.2002 року, оскільки відсутні дані про сплату внесків по даному підприємству в індивідуальних відомостях на застраховану особу.

Позивач не погоджується із таким рішенням, вважає його протиправним, тому звернулась до суду із цим позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) та Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788).

Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 31 рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу від 21 року. У разі відсутності страхового стажу право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 65 років за наявності страхового стажу від 15 років.

Згідно зі ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Відповідно до трудової книжки від 14.09.1978 року серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я позивача, у період з 14.09.1978 року по 04.11.1983 року позивач працювала учнемконтролером деталей та приладів електронної техніки в СТК. Записи № № 1-4 зроблені із посиланням на рішення та наказ, засвідчені підписами уповноваженої особи та відтиском печатки.

На підтвердження наявності відповідного стажу відповідачу позивачем надані архівні довідки ДП «ДНІПРО-СЕРВІС» від 23.09.2019 року № 150. Як зазначається у довідках, вони видані на підставі архівних документів, створених на ХЗНП «ім. 50-річчя СРСР», що знаходяться на зберіганні ДП «ДНІПРО-СЕРВІС» ВН «Компанія «Дніпро» за адресою: 73027, м. Херсон, вул. Робоча, 66.

Суд звертає увагу на те, що вимоги Порядку № 637 регламентують можливість видачі архівних довідок без віднесення підприємства, яке видає таку довідку, до правонаступника роботодавця позивача.

З урахуванням викладеного, а також підтвердження вказаних періодів записами у трудовій книжці позивача, суд вважає доведеними наявність періодів роботи позивача з 14.09.1978 по 04.11.1983.

Таким чином, вказані вище періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Щодо періоду роботи з 01.07.2000 по 30.10.2001, з 31.10.2001 по 20.02.2002, суд зазначає наступне.

Вказаний вище період роботи зазначений у трудовій книжці на ім`я позивача, а саме: 26.05.1994 року позивачу, яка обіймала посаду помічника начальника відділу, присвоєний 15 ранг держслужбовця, вона прийняла присягу держслужбовця (наказ № 210 від 14.11.1995 року), 30.10.2001 звільнена з посади за п. 5 ст. 36 КЗпП УРСР по переводу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (наказ № 117 від 30.10.2001 року), 31.10.2001 прийнята на посаду помічника начальника І відділення мобілізаційного обліку до ІНФОРМАЦІЯ_2 (наказ № 1 від 31.10.2001), 20.02.2002 звільнена за ст. 38 КЗпП України з ІНФОРМАЦІЯ_2 за власним бажанням (наказ № 36 від 02.02.2002)

Відомості про сплату страхових внесків за період з 01.07.2000 року по 30.10.2001, з 31.10.2001 по 20.02.2002 року у Реєстрі застрахованих осіб відсутні, що і слугувало підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу цього періоду.

Суд не погоджується із таким рішенням відповідача з огляду на такі обставини.

Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії встановлений статтею 44 Закону № 1058.

Призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За приписами ст. 21 Закону № 1058 персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування (ч. 1).

Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства (ч. 5).

З аналізу наведених норм суд робить висновок, що позивач не повинна нести відповідальність у вигляді позбавлення права на призначення пенсії за відсутність відомостей про період її роботи в індивідуальних відомостях про застраховану особу, оскільки такі відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями.

Таким чином, із урахуванням відомостей щодо періоду з 01.07.2000 по 30.10.2001, з 31.10.2001 по 20.02.2002, цей період неправомірно не зараховано до її страхового стажу.

З огляду на неправильний обрахунок страхового стажу позивачки оскаржуване рішення є неправомірним та підлягає скасуванню, а спірні періоди роботи підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача. Тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, вимога щодо зобов`язання призначити пенсію є передчасною, оскільки функцію по обрахунку страхового стажу із урахуванням спірних періодів пенсійний орган не виконав. Враховуючи, що пенсійним органом не була надана оцінка усьому періоду трудової діяльності позивачки, суд не може підміняти цей орган і обрахувати страховий стаж на предмет достатності для призначення пенсії за віком.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Така позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а.

Із урахуванням того, що в Пенсійному фонді України діє екстериторіальний принцип обслуговування громадян, і заяву позивачки для розгляду було розподілено Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області, суд зобов`язує саме цей територіальний орган зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 14.09.1978 по 04.11.1983, з 01.07.2000 по 30.10.2001, з 31.10.2001 по 20.02.2002

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Також, суд вважає необхідним у відповідності до вимог ст.139 КАС України стягнути з ГУ ПФУ у Вінницькій області, як відповідача що розглядав заяву та приймав оскаржуване рішення у цьому спорі, за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Необхідно зауважити, що часткове задоволення позовних вимог, у даному випадку, не впливає на розмір судового збору, який підлягає стягненню, оскільки обсяг задоволених вимог фактично не відрізняється від кількості тих, за які такий збір був сплачений.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. Валентини Крицак, 6, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 29.03.2024 № 61 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.03.2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 14.09.1978 по 04.11.1983, з 01.07.2000 по 30.10.2001, з 31.10.2001 по 20.02.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.09.1980 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 968,96 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.