Справа № 420/28480/24
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

02 жовтня 2024 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Хлімоненкова М.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просить суд:

1.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не застосування з 29.01.2020 по 31.12.2020 при обчисленні розміру грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт;

2.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок сум грошового забезпечення з 29.01.2020 по 31.12.2020, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

3.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не застосування з 01.01.2021 по 31.12.2021 при обчисленні розміру грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт;

4.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок сум грошового забезпечення з 01.01.2021 по 31.12.2021, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

5.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не застосування з 01.01.2022 по 19.09.2022 при обчисленні розміру грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт;

6.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок сум грошового забезпечення з 01.01.2022 по 19.09.2022, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

7.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;

8.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Перевіривши подану позовну заяву на відповідність вимогам процесуального закону, суд встановив, що даний позов подано із пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, у зв`язку із чим ухвалою суду від 18.09.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Залишаючи позов ОСОБА_1 без руху, суд в ухвалі від 18.09.2024 зокрема вказав, що у зв`язку із внесенням змін до статті 233 КЗпП України згідно з Законом № 2352-IX, починаючи з 19.07.2022 у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком. Звернувшись до суду 11.09.2024, позивач пропустив тримісячний строк звернення в зазначеній частині позовних вимог відповідно до положення ст. 233 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, позивачу необхідно було подати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду із обґрунтуванням поважності причин його пропуску, які б надавали підстави для поновлення пропущеного строку.

На виконання вказаної ухвали суду від позивача 26.09.2024 надійшла заява про поновлення процесуальних строків звернення до суду у якій просить визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересі поважними та поновити даний строк.

Обґрунтовуючи заяву, позивач вказує, що за приписами ч.2 ст.233 КЗпП України у редакції з 19.07.2022 позов щодо вирішення трудового спору безпосередньо до суду може бути подано у тримісячний строк з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, окрім випадків, передбачених ч.2 цієї статті.

Позивач звертає увагу, що відповідь відповідача була надана 16.08.2024, відповідно тримісячний строк звернення до суду в межах ст.233 КЗпП України спливає 16.11.2024. Таким чином, як вказано у заяві, позивач звернувся до суду в межах тримісячного строку з дати отримання відповіді на запит, а саме з дати коли йому стало відомо про порушення його права. Лише після ознайомлення з відповіддю відповідача на заяву, позивачу стала відома позиція з приводу невиплати грошового забезпечення у належному розмірі. Окрім того, позивач звертає увагу, що підстави позову у повному обсязі базуються на відповіді відповідача, тому до моменту отримання такої відповіді належний захист прав позивача був неможливий. До того ж, була ймовірність, що позивач мав можливість отримати і позитивний для нього висновок шляхом досудового врегулювання спору, що узагалі виключало б необхідність звернення до суду із даним позовом. Саме тому, позивач звернувся до суду за захистом порушеного праве у межах тримісячного строку із дати отримання ним відповіді від відповідача.

Окремо, у заяві посилається на правовий висновок Верховного Суду, наведений постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 з приводу застосування адміністративним судами процесуальних строків стосовно, зокрема, звернення до суду із позовними заявами.

Надаючи оцінку доводам позивача стосовно поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом, суд виходить з наступного.

Суд зауважує, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

В свою чергу, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Розглянувши подану позивачем заяву, суд дійшов висновку, що зазначені в ній причини пропуску строку звернення до адміністративного суду не є поважними.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, чинній з 19.07.2022), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

В свою чергу, статте 116 КЗпП Укураїни визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Також суд зазначає, що відповідно до п.8 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Отже, з отриманням грошового забезпечення у спірні періоди позивачу достеменно було відомо про його розмір. При цьому, позивач не був позбавлений можливості звернутися до військової частини з метою з`ясування порядку нарахування складових грошового забезпечення.

Відтак, про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за відповідний місяць військовослужбовець дізнається у наступному місяці, а про всі виплати при звільненні у день виключенні зі списків військової частини.

Позивач не посилається на невиконання відповідачем обов`язку письмового повідомлення про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати.

Також, ані під час звернення з позовом, ані на виконання ухвали про залишення позову без руху, позивач не надає жодних доказів на підтвердження неможливості отримання інформації про розмір нарахованого позивачу грошового забезпечення та виплат при звільнені одразу після звільнення, або протягом тримісячного терміну після звільнення.

Суд також вважає безпідставними посилання в заяві про поновлення процесуального строку на отримання відповіді від військової частини, а також посилання на правову позицію Верховного суду викладену у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22, адже жодних доводів щодо обставин, які виникли внаслідок запровадження воєнного стану в державі у зв`язку із збройною агресією рф, та перешкоджали позивачу раніше з`ясувати розмір, порядок нарахування складових грошового забезпечення та звернутися до суду із позовом, у заяві не наведено.

В заяві про поновлення пропущеного строку, не вказуються обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення позивача, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, не надано доказів на підтвердження таких обставин.

Суд також враховує, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

За приписами ст.1 та 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав що, не заперечуючи наявності дискреційних повноважень у національних судів щодо вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду, апеляційне чи касаційне оскарження, ЄСПЛ підкреслює, що останні повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження строків втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності подовжених строків (справа «Безруков проти Росії», п. 34).

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Втім, підсумовуючи усе вищевикладене у сукупності, судом зроблено висновок, що позивачем на підтвердження зазначених обставин належних, допустимих, достатніх доказів не надано.

З урахуванням наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення заяви позивача про поновлення процесуального строку, оскільки причини пропуску строку для звернення до суду з цим позовом в частині позовних вимог з 19.07.2022 по 19.09.2022 суд вважає неповажними.

Згідно з ч.1, 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зазначене кореспондується із приписами п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, відповідно до якого позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

На підставі викладеного, позовна заява в частині позовних вимог що стосуються обрахунку та виплати грошового забезпечення позивача за період з 19.07.2022 по 19.09.2022, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, підлягає поверненню позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121-123, 160, 161, 169, 241-243, 248, 256 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не застосування з 19.07.2022 по 19.09.2022 при обчисленні розміру грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт із зобов`язанням здійснити перерахунок сум грошового забезпечення з 01.01.2022 по 19.09.2022, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, визнати неповажними, та відмовити у задоволенні заяви позивача про поновлення такого строку.

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не застосування з 19.07.2022 по 19.09.2022 при обчисленні розміру грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт із зобов`язанням здійснити перерахунок сум грошового забезпечення з 01.01.2022 по 19.09.2022, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, - повернути позивачу.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 294-297 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА