Справа № 520/20778/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

03.10.2024р. справа №520/20778/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., за участю секретаря судового засідання - Стрєлки О.В., представника позивача (в режимі відеоконференцзв`язку) - Іщенко Г.М., представника відповідача - Садієв Н.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Еко Нова" (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними і скасування правових актів індивідуальної дії суб"єкта владних повноважень,

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги: 1) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення ГУ ДПС у Харківській області від 08.07.2024р. №3 в частині збільшення грошового зобов"язання з податку на прибуток у розмірі 204.573,50грн. (основний платіж - 163.630,00грн., штраф - 40.907,50грн.; 2) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення ГУ ДПС у Харківській області від 08.07.2024р. №3 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 227.263,75грн. (основний платіж - 181.811,00грн., штраф - 45.452,75грн.; 3) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення ГУ ДПС у Харківській області від 08.07.2024р. №3 в частині застосування 103.323,67грн. штрафу.

Узагальнено доводи позову можуть бути сформульовані як дотримання податкової дисципліни у зносинах з ТОВ «Фрігольд-Пром» (реальність господарських операцій з придбання товару, експортованого у подальшому за межі митної території України); відсутність підстав для застосування 50% штрафу відносно занижених на 206.647,33грн. податкових зобов`язань з ПДВ у зносинах з резидентом Російської Федерації стосовно надання послуг з суборенди залізничних цистерн та залізничних критих вагонів, де податкові накладні були складені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, але за ставкою податку на додану вартість 0%.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що оскаржені податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на юридично вірних та документально підтверджених судженнях акту перевірки від 17.06.2024р. №27604/20-40-07-13-05/39523548.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник пройшов визначену законодавством процедуру державної реєстрації субєктів господарювання, набув правового статусу юридичної особи приватного права, обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним кодом 39523548; на обліку у якості платника податків (зборів) знаходиться в установі відповідача; відносно заявника субєктом владних повноважень було видано наказ від 28.05.2024р. №2205-п про призначення документальної позапланової виїзної перевірки з приводу своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх податків (зборів), дотримання валютного законодавства, дотримання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи за період діяльності 01.10.2019р.-31.03.2024р.; згідно з наказом субєкта владних повноважень від 03.06.2024р. №2277-п строк проведення згаданого контрольного заходу було продовжено на 2 робочі дні (з 07.06.2024р.).

Результати проведеної податкової перевірки оформлені актом ГУ ДПС у Харківській області від 17.06.2024р. №27604/20-40-07-13-05/39523548 (далі за текстом - Акт №27604).

У тексті Акту №27604 субєктом владних повноважень були викладені власні судження про вчинення заявником низки податкових правопорушень, а саме: порушення положень п.134.1.1 ст.134 та п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України за рахунок заниження доходів від реалізації продукції за І квартал 2020р.-ІІІ квартал 2020р. на загальну суму 219.000,00грн. (даний епізод заявником не оспорюється; структурно складається із заниження доходу за І квартал 2020р. на суму 119.500,00грн., що призводить до заниження основного платежу з податку на прибуток у сумі 21.510,00грн.; структурно складається із заниження доходу за ІІІ квартал 2020р. на суму 95.700,00грн., що призводить до заниження основного платежу з податку на прибуток у сумі 17.227,00грн.; структурно складається із заниження основного платежу з податку на прибуток за ІV квартал 2020р. на суму 684,00грн.); порушення положень п.134.1.1 ст.134 та п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України за рахунок завищення витрат у зносинах з придбання товарів у ТОВ «Фрігольд Пром» на суму 909.053,00грн. за ІІ квартал 2022р. (що призводить до заниження основного платежу з податку на прибуток за ІІ квартал 2022р. у сумі 163.630,00грн.); порушення п.18.5.1 ст.185, п.186.2 ст.186, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України за рахунок обчислення за ставкою податку на додану вартість « 0,00%» у межах господарських операцій по зносинам з резидентом Російської Федерації стосовно надання послуг з суборенди залізничних цистерн та залізничних критих вагонів (що призвело до заниження ПДВ на суму 206.647,00грн.; даний епізод заявником не оспорюються); порушення п.п. «а» п.198.1 ст.198, п.198.2 ст.198, п.198.3 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України за рахунок віднесення до обліку з податку на додану вартість 181.811,00грн. податкового кредиту за показниками неправильно оформлених первинних документів у зносинах з придбання товару у ТОВ «Фрігольд-Пром»; п.120-1.2 ст.120-1, п.201.1 ст.201, абз.4 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України за рахунок нездійснення в Єдиному реєстрі податкових накладних реєстрації податкових накладних на обчислення ПДВ за ставкою « 20%» у межах господарських операцій по зносинам з резидентом Російської Федерації стосовно надання послуг з суборенди залізничних цистерн та залізничних критих вагонів.

Із посиланням на Акт №27604 субєктом владних повноважень були прийняті: податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Харківській області від 08.07.2024р. №3 про збільшення грошового зобов`язання з ПДВ у загальному розмірі 485.573,75грн. (основний платіж 388.459,00грн.; штраф 97.114,75грн.) (т.1 а.с.56-57); податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Харківській області від 08.07.2024р. №3 про визначення грошового зобовязання з податку на прибуток у загальному розмірі 253.812,50грн. (основний платіж 203.050,00грн.; штраф 50.762,50грн.) (т.1 а.с.58-59); податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Харківській області від 08.07.2024р. №3 про застосування у порядку п.120-1.3 ст.120-1 Податкового кодексу України 103.323,67грн. штрафу (т.1 а.с.205-206).

Стверджуючи про не невідповідність закону означених рішень субєкта владних повноважень (в частині оспорених епізодів), заявник ініціював даний спір.

Стосовно епізоду формування заявником податкового кредиту у зносинах з ТОВ «Фрігольд-Пром» суд зазначає, що за матеріалами справи між ТОВ «КОМПАНІЯ ЕКО НОВА» (у якості покупця та ТОВ «ФРІГОЛЬД-ПРОМ» (у якості продавця) було укладено договір поставки товару № 0401 від 04.01.2022 року (далі за текстом Договір), предметом якого є придбання меляси.

За твердженнями заявника передача товару відбулась за видатковою накладною № 1 від 23.03.2022 року (товарно-транспортна накладна №1 від 23.03.2022р. та товарно-транспортна накладна №2 від 23.03.2022р.; на мелясу у кількості 59,75 т., вартістю 182 237,50грн. (загальна вартість 218.685,00грн., у тому числі ПДВ 36.447,50грн.); за видатковою накладною № 2 від 23.03.2022 року (товарно-транспортна накладна №3 від 23.03.2022р., товарно-транспортна накладна №4 від 23.03.2022р., на мелясу у кількості 59,8 т., вартістю 182.390,00 гривень (загальна вартість 218.868,00грн., у тому числі ПДВ 36.478,00грн.); за видатковою накладною № 3 від 23.03.2022 року (товарно-транспортна накладна №5 від 23.03.2022р., товарно-транспортна накладна №6 від 23.03.2022р., товарно-транспортна накладна №7 від 23.03.2022р., на мелясу у кількості 58,6 т., вартістю 178.730,00грн. (загальна вартість 214.476,00грн., у тому числі ПДВ 35.746,00грн.); за видатковою накладною № 4 від 23.03.2022 року (товарно-транспортна накладна № 8 від 23.03.2022р., товарно-транспортна накладна № 9 від 23.03.2022р., товарно-транспортна накладна №10 від 23.03.2022р., товарно-транспортна накладна № 11 від 23.03.2022р., на мелясу у кількості 59,9 т., вартістю 182.695,00грн. (загальна вартість 219.234,00грн., у тому числі ПДВ 36.539,00грн.)); за видатковою накладною № 5 від 28.03.2022 року (товарно-транспортна накладна № 1 від 28.03.2022р., товарно-транспортна накладна №2 від 28.03.2022р., на мелясу у кількості 60,0 т., вартістю 183.000,00грн. (загальна вартість 219.600,00грн., у тому числі ПДВ 36.600,00грн.).

За викладеними в Акті перевірки №37604 судженнями субєкта владних повноважень перелічені видаткові накладні не містять найменування посад та підписів відповідальних осіб.

Між тим, до матеріалів справи субєктом владних повноважень оригіналів чи копій перелічених видаткових накладних із означеними дефектами подано не було.

Натомість, заявником подані до суду перелічені вище видаткові накладні, де проставлені і посади підписантів, і особисті підписи громадян (видаткова накладна від 28.03.2022р. №5 т.1 а.с.16; видаткова накладна від 23.02.2022р. №2 т.1 а.с.19; видаткова накладна від 23.03.2022р. №1 т.1 а.с.22; видаткова накладна від 23.03.2022р. №3 т.1 а.с.26; видаткова накладна від 23.03.2022р. №4 т.1 а.с.34).

Відтак, відображені в Акті №27604 судження субєкта владних повноважень з приводу неналежності оформлення первинних документів у вигляді перелічених вище податкових накладних спростовані матеріалами судової справи.

Жодних претензій до стану розрахунків між сторонами у межах Договору та до фізичного переміщення у просторі товару предмету Договору (тобто до транспортування) субєктом владних повноважень у тексті Акту №27604 не висловлено.

За твердженням заявника на підставі першої події (а саме: відвантаження товару (меляси)) ТОВ «ФРІГОЛЬД-ПРОМ» як контрагентом постачальником були складені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних наступні податкові накладні: - податкова накладна № 1 від 23.03.2022 року (загальна вартість товару 218.685,00грн., у тому числі ПДВ 36.447,50грн.); податкова накладна № 2 від 23.03.2022 року (загальна вартість товару - 218868,00грн., у тому числі ПДВ 36.478,00грн.); податкова накладна № 3 від 23.03.2022 року (загальна вартість товару 214.476,00грн., у тому числі ПДВ 35.746,00грн.); податкова накладна № 4 від 23.03.2022 року (загальна вартість товару 219.234,00грн., у тому числі ПДВ 36.539,00грн.); податкова накладна № 9 від 23.03.2022 року (загальна вартість товару 219.600,00грн., у тому числі ПДВ -36.600,00грн.).

Окрім того, за твердженням заявника отриманий у межах Договору товар (меляса) відповідно до укладеного покупцем нерезидентом Grand chemicals, UAB (Литва) зовнішньо-економічного контракту № 090322 від 09.03.2022р. за митними деклараціями (№ UA 901030/2022/000321 від 24.03.2022 року на кількість меляси бурякової 59,80тон; - № UA901030/2022/000322 від 24.03.2022 року на кількість меляси бурякової 58,60тон; № UA 901030/2022/000323 від 24.03.2022 року на кількість меляси бурякової 59,90тон; № UA901030/2022/000324 від 24.03.2022 року на кількість меляси бурякової 59,75тон; № UA901030/2022/000332 від 29.03.2022 року на кількість меляси бурякової 299,55тон.) був експортований за межі митної території України.

Відтак, суд доходить до переконання про те, що у даному конкретному випадку обставини реальності фізичного існування товару за Договором підтверджені також проведеними органами Державної митної служби України процедурами контролю у сфері митної справи.

Розвязуючи спір, суд зважає, що відносини з приводу справляння податку на додану вартість з 01.01.2011р. регламентовані, насамперед, приписами розділу V Податкового кодексу України.

Згідно з п.п. «а» п.185.1 ст.185 та п.п. «б» п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу та операції платників податків з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

За визначенням п.п.14.1.191 ст.14 Податкового кодексу України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

У розумінні п.п.14.1.185 ст.14 Податкового кодексу України постачання послуг будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Положеннями п.п.14.1.36 ст.14 Податкового кодексу України передбачено, що господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п.14.1.231 ст.14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності, а відповідно до п.п.14.1.27 ст.14 Податкового кодексу України витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснених для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталі (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Визначення та вимоги до змісту і форми первинних документів викладені законодавцем у ч.1 ст.1 та ч.2 ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", де передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджене наказом Міністерства фінансів України 12від 24.05.1995р. №88, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/7044; далі за текстом Положення №88) первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

До того ж, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У силу п.201.10 ст.201 названого кодексу реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Функціонування Єдиного реєстру податкових накладних (далі за текстом Реєстр) відбувається в автоматизованому режимі за правилами Порядку ведення єдиного реєстру податкових накладних (затверджено постановою КМУ від 29.12.2010р. №1246 із змінами та доповненнями; далі за текстом Порядок №1246), а також Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість (затверджено постановою КМУ від 16.10.2014р. із змінами та доповненнями; далі за текстом Порядок №569).

Водночас із цим, процедура реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних була деталізована нормами наказу Міністерства фінансів України від 13.06.2017р. №567 «Про затвердження Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та Вичерпного переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2017р. за №753/30621) і відповідно нормами Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та Вичерпного переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, нормами Порядку роботи комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017р. №566, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2017р. за №752/30620; далі за текстом Порядок №566), нормами Порядку розгляду скарг на рішення комісії Державної фіскальної служби про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (затверджено постановою КМУ від 04.07.2017р. №485; далі за текстом Порядок №485)

З 31.03.2017р. процедура реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних була визначена приписами постанови КМУ від 29.03.2017р. №190.

З 22.03.2018р. в Україні процедура реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних була визначена приписами Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, який затверджено постановою КМУ від 21.02.2018р. №117 (далі за текстом Порядок зупинення №117).

З 01.02.2020р. в Україні процедура реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних визначена нормами Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, який затверджено постановою КМУ від 11.12.2019р. №1165 (далі за текстом Порядок зупинення №1165).

Зокрема, п.12 Порядку №1246 передбачено, що саме в автоматизованому режимі здійснюється перевірка одержаної від платника податків податкової накладної на предмет наявності підстав для зупинення реєстрації.

Відповідно до п.п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Отже, або відсутність об`єкта оподаткування податком на додану вартість у межах конкретної документально оформленої господарської операції, або відсутність першої події виникнення податкових зобов`язань з ПДВ у межах конкретної документально оформленої господарської операції виключає як правомірність виписування податкової накладної контрагентом постачальником, так і легальність включення такої податкової накладної покупцем до складу податкового кредиту з ПДВ відповідного звітного податкового періоду.

Суд відмічає, що у межах спірних правовідносин виписані контрагентом постачальником податкові накладні на поставку товару були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відтак, з урахуванням викладених в Акті №27604 суджень субєкта владних повноважень суд сприймає ці обставини як опосередкований доказ того, що контролюючим органом у даному конкретному випадку не було виявлено фактів виписування згаданих податкових накладних за відсутності події існування обєкту справляння ПДВ, чи за відсутності факту існування першої події виникнення податкових зобовязань з ПДВ.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За правилом абз.1 п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Окрім того, аналізуючи положення норм розділу V Податкового кодексу України (а саме: ст.ст.185, 187, 188, 198, 201) у кореспонденції з приписами ст.ст.215, 216, 228 Цивільного кодексу України та ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України суд доходить висновку про те, що платник податків може правомірно реалізувати право на формування податкового кредиту з ПДВ у разі одночасного існування сукупності таких обставин як: 1) отримання від контрагента-постачальника первинних документів без дефекту форми, змісту (тобто відтворення всіх обов`язкових за законом реквізитів, з детальним описанням суті та показників господарської операції) чи походження (тобто створення документу реально існуючим суб`єктом права) або проведення операції списання безготівкових коштів з банківського рахунку в оплату вартості товару (роботи, послуги); 2) відсутність наміру на безпідставне одержання податкової вигоди; 3) реальне проведення платником податків господарської операції в умовах звичайної господарської діяльності, яка здійснюється з дотриманням засад розумності, виваженості, добросовісності, сумлінності та спрямована на отримання позитивного економічного результату (тобто відповідність стандарту розумної та обачливої поведінки комерсанта); 4) настання події виникнення права на податковий кредит; 5) реєстрація контрагентом-постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вимоги до змісту та форми первинних документів викладені законодавцем у ч.2 ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України, де передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

До того ж у силу вимог абз.2 п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.

Таким чином, і за приписами ч.2 ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», і за приписами абз.2 п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна у якості первинного документа повинна містити відомості, котрі поза розумним сумнівом детально висвітлюють зміст та обсяг господарської операції і є достовірними.

На виконання вимог ч.5 ст.242 КАС України суд бере до уваги, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 20.12.2019р. по справі №826/16776/18 (адміністративне провадження №К/9901/29228/19) «Для цілей оподаткування ПДВ операції з постачання (придбання) товарів (послуг) мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку.

Наявність у платника ПДВ первинних документів, які складені для оформлення операції з постачання, не є безумовною підставою для визнання за платником податку права на податковий кредит. Обов`язковою умовою є достовірність цих документів.».

При цьому, суд зважає, що за визначенням ч.1 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Окрім того, у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 08.09.2020р. у справі №819/1250/17 «Норми Податкового кодексу України Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не ставлять у залежність право платника податків на податковий кредит та можливість формування витрат від виконання податкового обов`язку іншими платниками постачальниками товарів (послуг). Однак, у разі встановлення в судовому процесі обставин, які свідчать, що платник податків був чи міг бути обізнаний щодо протиправної діяльності його контрагента, яка полягає в незаконній мінімізації податкових зобов`язань, зокрема, у створенні штучних підстав для збільшення валових витрат та/чи податкового кредиту, або у разі коли платник податків діяв без належної обачності чи обережності при виборі контрагента, який не виконує податкового обов`язку, при встановлених обставинах, які спростовують реальність господарських операцій, отримана таким платником податків податкова вигода у вигляді права на податковий кредит є безпідставною.».

Назване рішення Верховного Суду є останнім у часі, де викладена правова позиція з приводу наслідків власної необізнаності, необачності, необережності платника податків у контексті наміру на безпідставне отримання податкової вигоди, а тому у силу ч.5 ст.242 КАС України має пріоритет над іншими судовими актами з даного питання.

Суд зважає, що обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних визнаються учасниками справи.

Також суд бере до уваги, що претензій до форми, змісту або підстави складання податкових накладних контролюючий орган не висловив, відсутності першої із подій для складання податкових накладних поставка товару ані у ході податкової перевірки, ані під час розгляду справи достеменно не спростував. Сама лише незгода контролюючого органу із існуванням такої події не може бути визнана доведеним фактом відсутності підстав для виписування податкової накладної.

В контексті обставин даного спору має місце сукупність таких подій як: належність оформлення усіх первинних та суміжних документів; наявність реального фізичного руху товару у просторі; існування товару як фізичної речі матеріального світу; відсутність будь-яких претензій митниці до експорту заявником товару за межі України.

Оскільки товар існує фізично як річ матеріального світу, то на подію переходу права власності на цю річ має бути складена податкова накладна, що і зумовлює виникнення права на податковий кредит з ПДВ у набувача права власності.

Відносно суджень контролюючого органу про намір платника на отримання безпідставної податкової вигоди суд зауважує, що реальність існування такого наміру має бути підтверджена об`єктивними даними, котрі поза розумним сумнівом виключають будь-яке інше сприйняття винних, умисних, усвідомлених, взаємоузгоджених з іншими суб`єктами права та зловмисних дій приватної особи платника податків окрім як використання «права» на «зло» публічним інтересам суспільства, тобто зловживання правом.

Між тим, витребувані судом у заявника за власною ініціативою на виконання приписів ч.4 ст.9 КАС України об`єктивні дані не засвідчують наявності такого наміру.

Окремо суд зазначає, що оскільки у межах спірних правовідносин захід податкового контролю у вигляді зустрічної звірки не призначався, первинні документи за обліком контрагента-постачальника не отримувались, не вивчались, не досліджувались, не оцінювались, то за даним епізодом суд визнає достатнім доказом для підтвердження права заявника на формування і податкового кредиту з ПДВ за обліком з податку на додану вартість, і витрат/видатків за обліком з податку на прибуток саме за податковою накладною, підписаною уповноваженою особою та яка включена до Єдиного реєстру податкових накладних.

При цьому, суд зазначає, що згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Частиною 1 ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У силу спеціального застереження ч.2 ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За приписами п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.

У розумінні ст.5 Закону України від 22.05.2003р. №851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

З наведених норм випливає, що податкова накладна є електронним первинним документом і може бути використана учасником суспільних відносин як для обчислення податку на прибуток, так і для обчислення податку на додану вартість.

Окремо суд зважає, що у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 24.08.2023р. у справі №440/2552/20: 1) Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру); 2) Водночас, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди; 3) Господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України); 4) Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності; 5) Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності; 6) Із визначеного ПК України поняття ділової мети слідує, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості; 7) Із наведеного вище можна дійти висновку, що не є господарською діяльністю операція, яка позбавлена розумної економічної причини, та сформована лише з метою отримання податкових вигод.

Об`єктивними даними, які були здобуті відповідачем-суб`єктом владних повноважень у ході проведення відносно заявника заходу податкового контролю, а також приєднаними до справи доказами не доведено ані відсутності реальності проведених заявником та відображених в обліку господарських операцій, ані відсутності у вчинених та виконаних заявником правочинах розумних економічних причин.

У силу правових висновків постанови Верховного Суду від 23.08.2023р. у справі №826/11362/16: 1) правові наслідки у виді виникнення права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника; 2) Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод; 3) Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості; 4) Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити також підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку.

Усі перелічені вище податкові накладні контрагента постачальника скріплені електронним цифровим підписом належного керівника контрагента заявника постачальника, Актом №27604 не зафіксовано жодного дефекту в оформленні цих податкових накладних та не зазначено про те, що будь-яка із цих податкових накладних не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Тому, викладене у тексті Акту №27604 судження контролюючого органу про вчинення заявником податкового правопорушення - порушення правил справляння ПДВ за рахунок безпідставного віднесення до складу податкового кредиту виписаних ТОВ «Фрігольд-Пром» податкових накладних за Договором у межах спірних правовідносин слід визнати недоведеним у розумінні п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України за правилами ч.2 ст.77 КАС України.

З цих самих міркувань слід визнати недоведеним і викладене в Акті №27604 судження субєкта владних повноважень про вчинення заявником податкового правопорушення порушення п.134.1 ст.134 та п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України в епізоді зносин з ТОВ «Фрігольд-Пром», позаяк подія правильності формування витрат з придбання товару (меляси) за Договором підтверджена як належно оформленими видатковими накладними, так і належно оформленими податковими накладними (котрі з викладених вище мотивів також належить до кола первинних документів).

Недоведеність правомірності самостійного визначення контролюючим органом грошових зобов`язань заявника з податку на додану вартість та з податку на прибуток за цими епізодами зумовлює неправомірність застосованих контролюючим органом штрафів у розмірі 25% за кожним із цих епізодів.

Продовжуючи розгляд справи за епізодом справляння заявником ПДВ у зносинах з резидентом Російської Федерації (ТОВ «Рекаст, м.Бєлгород, Російська Федерація) за договором суборенди вагонів від 25.04.2019р. №2504 та від 25.04.2019р. №09042020 суд відмічає, що до податкової перевірки заявником були подані акти виконаних робіт по суборенді цистерн від 31.10.2019 №2110, 2020 №186, від 30.11.2019 №2462, від 31.12.2019 №2777, від 31.01.2020 №303, від 31.05.2020 №1346, від 30.06.2020 №1499, від 31.07.2020 №1806, від 31.08.2020 №1944, від 30.09.2020 №2036, від 31.10.2020 №2116, від 30.11.2020 №2468, від 31.12.2020 №2601 із зазначенням місця складання зазначених актів - м. Харків (договір від 25.04.2019р. №2504); від 30.04.2020 №1090, від 31.05.2020 №1348, від 30.06.2020 №1501, від 31.07.2020 №1805, від 31.08.2020 №1943, від 30.09.2020 №2033, від 31.10.2020 №2115, від 30.11.2020 №2467, від 31.12.2020 №2602, із зазначенням місця складання зазначених актів - м. Харків (договір 09.04.2020р. №09042020).

Згідно з Актом №27604 заявником у межах означених господарських операцій були складені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні: від 31.10.2019р. №279 на суму 144.573,64грн., від 30.11.2019р. №314 на суму 118.077,93грн., від 31.12.2019р. №265 на суму 60.876,29грн., від 30.01.2020р. №266 на суму 16.924,66грн., від 30.04.2020р. №173 на суму 2.912,91грн., від 31.05.2020р. №162 на суму 13.626,76грн., від 30.05.2020р. №163 на суму 22.520,24грн., від 30.06.2020р. №146 на суму 21.564,00грн., від 30.06.2024р. №147 на суму 41.799,99грн., від 31.07.2020р. №260 на суму 46.355,24грн., від 31.07.2020р. №261 на суму 40.358,28грн., від 31.08.2020р. №103 на суму 45.994,66грн., від 31.08.2020р. №104 на суму 34.042,74грн., від 30.09.2020р. №61 на суму 45.844,22грн., від 30.09.2020р. №62 на суму 54.334,68грн., від 31.10.2020р. №68 на суму 47.605,71грн., від 31.10.2020р. №69 на суму 61.935,02грн., від 30.11.2020р. №338 на суму 49.534,49грн., від 30.11.2020р. №339 на суму 48.901,82грн., від 31.12.2020р. №147 на суму 64.615,66грн., від 31.12.2020р. №148 на суму 50.837,73грн. (а загалом на суму обєкта справляння ПДВ 1.050.161,33грн.) із застосування ставки ПДВ « 0%».

У межах справи №520/20778/24 заявник не оспорює та не оскаржує обставин існування обовязку з справляння за цими господарськими операціями ПДВ за ставкою « 20%», як то визначено п.п. «б» п.185.1 ст.185 та ст.186 Податкового кодексу України.

Поряд із цим, посилаючись на обставини реєстрації перелічених вище податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, заявник наголошує на відсутності підстав для застосування міри юридичної відповідальності у порядку ст.120-1 Податкового кодексу України, позаяк (на думку заявника) має місце виключно випадок невірного зазначення ставки податку у реквізитах податкової накладної.

Суд зазначає, що згідно з абз.1 п.120-1.1 ст.120-1 порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою; податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" цього пункту, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів; 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Згідно з абз.1 п.120-1.2 ст.120-1 Податкового кодексу України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу), що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної, або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування.

Згідно з абз.1 п.120-1.3 ст.120-1 Податкового кодексу України допущення продавцем товарів/послуг помилок під час зазначення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, виявлених контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної за заявою покупця, - тягне за собою накладення на платника податку - продавця штрафу в розмірі 170 гривень та зобов`язання виправити такі помилки.

Невиконання податкового повідомлення-рішення контролюючого органу з попередженням про необхідність виправлення платником податків - продавцем зазначених в абзаці першому цього пункту помилок протягом 10 календарних днів, наступних за днем його отримання, - тягне за собою накладення на такого платника податку штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній, - у разі невиправлення помилок протягом 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній, - у разі невиправлення помилок у строк від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній, - у разі невиправлення помилок у строк від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній, - у разі невиправлення помилок у строк від 61 до 90 календарних днів;

50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній, - у разі невиправлення помилок у строк від 91 до 120 календарних днів;

60 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній, - у разі невиправлення помилок у строк від 121 до 150 календарних днів;

70 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній, - у разі невиправлення помилок у строк від 151 до 180 календарних днів;

100 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній, - у разі невиправлення помилок після спливу 181 календарного дня.

Пунктом 200.1 ст.200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Як то указано у п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

За правилами п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

У розумінні п.п.14.1.181 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За визначенням п.п.14.1.156-1 ст.14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання (для цілей розділу V цього Кодексу) - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом

Суд зважає, що за змістом абз.2 п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг. У податковій накладній, що складається за операціями з вивезення товарів за межі митної території України, зазначаються ті одиниці виміру товарів, які застосовуються при оформленні митної декларації на такі товари; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер; к) дата та номер митної декларації зазначаються у разі складання платником податкової накладної за операціями з вивезення товарів за межі митної території України; л) дата та номер договору (контракту) зазначаються у разі складання платником податкової накладної за операціями з вивезення товарів за межі митної території України. У податковій накладній, що складається за операціями з вивезення товарів за межі митної території України на підставі форвардного контракту, зазначається відповідна відмітка про форвардний контракт.

З огляду на викладений вище алгоритм обчислення суми податку на додану вартість як невідємний складовий елемент виконання особою податкового обов`язку з ПДВ суд доходить до переконання про те, що помилкове виписування учасником суспільних відносин і реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної із зазначенням ставки податку « 0,00%» і відповідно суми ПДВ « 0,00грн.» замість складання податкової накладної із зазначенням ставки ПДВ « 20%» із обчисленням відповідної суми ПДВ до нарахування не може звільняти особу від несення запровадженої ст.120-1 Податкового кодексу України міри юридичної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної, або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено, бо містить і подію, і склад протиправного діяння з приводу заниження суми ПДВ у відповідній декларації з ПДВ за конкретний звітний податковий період та нереєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних належно оформленої податкової накладної за ставкою ПДВ « 20%».

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування «поза будь-яким розумним сумнівом» (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування «баланс вірогідностей» (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя з`ясування об`єктивної істини у справі.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, підсумовуючи викладені вище міркування та беручи до уваги обсяг доказів, наявних у розпорядженні контролюючого органу на момент видання оскаржених рішень, суд не знаходить правових підстав для визнання юридично правильними та фактично обґрунтованими тих мотивів, які покладені в основу оскаржених рішень в частині епізодів придбання товару (меляси) у контрагента-постачальника (ТОВ «Фрігольд-Пром) за Договором, адже обставини фізичного існування товару як реальної речі матеріального світу, обставини реєстрації податкових накладних контрагентів-постачальників в Єдиному реєстрі податкових накладних, обставини подальшого оплатного та беззбиткового відчуження заявником придбаного товару (робіт, послуг) на користь покупця-нерезидента з урахуванням свавільного ухилення контролюючого органу від належного виконання управлінської функції контролю та непроведення зустрічних звірок контрагентів-постачальників та контрагентів-покупців виключають визнання доведеним існування у заявника наміру на безпідставне одержання заявником податкової вигоди і доводять правильність та достовірність даних податкового обліку заявника з податку на прибуток та з ПДВ.

Тому позов за цими епізодами підлягає до задоволення.

Натомість, позов за епізодом ненарахування ПДВ за ставкою « 20%» та нереєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних належно складених у взаємовідносинах з нерезидентом-покупцем за ставкою ПДВ « 20%» податкових накладних помилково складених на адресу резидента Російської Федерації в господарських операціях з суборенди у межах митної території України залізничних цистерн та залізничних критих вагонів задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону викладено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення власних прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін, виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 08.07.2024р. №3 в частині визначення основного платежу - 163.630,00грн. та в частині застосування штрафу - 40.907,50грн.;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 08.07.2024р. №3 в частині визначення основного платежу - 181.811,00грн. та в частині застосування штрафу - 45.452,75грн.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (ідентифікаційний код - 43983495; місцезнаходження - 61057, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 46) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Еко Нова" (ідентифікаційний код - 39523548; місцезнаходження - просп. Байрона, буд. 45, м. Харків, 61105) 5.181,62 грн (п`ять тисяч сто вісімдесят одна гривня 62 коп) у якості компенсації витрат на оплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Роз`яснити, що рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України - 03.10.2024 року; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Сліденко