Справа № 705/4348/24
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 705/4348/24 Головуючий у 1-й інстанції: Гудзенко В.Л.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Оксененка О.М., Шведа Е.Ю.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.07.2024 у справі за адміністративним позовом Уманського відділу ЦПМУ ДМС України до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, -

В С Т А Н О В И В:

Уманський відділ ЦПМУ ДМС України звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- продовжити строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з метою забезпечення примусового видворення, терміном на 6 (шість) місяців.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.07.2024 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням громадянин російської федерації ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.08.2023 року було надано дозвіл на затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців.

З метою виконання вимог вказаного рішення суду Уманським відділом УДМС в Черкаській області громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 було затримано для вирішення питання про поміщення останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, що підтверджується протоколом № МЧК 000035 про адміністративне затримання.

Відповідно до рішення Уманського відділу УДМС в Черкаській області від 04.08.2023, громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 поміщено у Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.01.2024 року продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на 6 місяців.

Шестимісячний строк, на який було затримано та поміщено громадянина російської федерації ОСОБА_1 до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України спливає 30.07.2024 року, а тому позивач і звернувся з даним позовом до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з метою завершення процедури подальшого примусового повернення/видворення відповідача до країни громадянської приналежності, суд вважає за необхідне продовжити строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його подальшого видворення - строком на 6 місяців.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення без врахування всіх фактичних обставин справи та надання їм належної правової оцінки, у зв`язку із чим воно підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон).

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянств в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорам України.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами другою - чотирнадцятою цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України (частина п`ятнадцята статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Згідно визначення пункту 14 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону).

Частиною 11 ст. 289 КАС України визначено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частини дванадцята та тринадцята статті 289 КАС України встановлюють, що про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця чи особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та (або) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.

З наведеного слідує, що інформація щодо іноземця чи особи без громадянства та документи, які необхідні для забезпечення його примусового видворення мають бути надані саме з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства.

Однак, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, Указом Президента України №64/2022 з 24.02.2022 року введено воєнний стан, який триває по даний час. Вказана обставина суттєво ускладнює центральному органу з питань міграції процес ідентифікації іноземців з країни агресора та відповідному документуванні громадян росії, відносно яких прийнято рішення про примусове повернення за межі України.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що 24.08.2023 Уманським відділом УДМС в Черкаській області на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено лист №7113/2182-23 з проханням надання допомоги гр. ОСОБА_1 із самостійним зверненням до посольства російської федерації в Республіці Молдова з метою виготовлення йому проїзного документа для повернення до російської федерації, так як без його заяви виготовлення йому проїзного документа для повернення до російської федерації є неможливим.

Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 4877.5/671-23 від 28.08.2023, гр. ОСОБА_1 ознайомлений зі змістом листа № 7113/2182-23, підтвердження надсилання заяви до консульської установи російської федерації надано не було.

Відповідно до відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 4877.5/906-23 від 16.10.2023, гр. ОСОБА_1 , 06.09.2023 надіслав самостійно звернення до посольства російської федерації в Республіці Молдова з метою виготовлення йому проїзного документа для повернення до російської федерації.

Згідно листа-відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 4877.5/131-24 від 25.01.2024 громадянину російської федерації ОСОБА_1 , було запропоновано повторно самостійно надіслати запит до посольства російської федерації в Республіці Молдова з метою його ідентифікації та виготовлення проїзного документу для повернення до російської федерації. Станом на 25.01.2024 ОСОБА_1 до вказаного посольства не звертався.

15.03.2024, 11.07.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 були направлені листи № 7113/901-24, № 7113/2173-24 з проханням посприяти в повторному, самостійному зверненні гр. ОСОБА_1 до посольства російської федерації в Республіці Молдова з метою його ідентифікації та виготовлення проїзного документа для повернення до російської федерації, так як на його попереднє звернення від 06.09.2023 відповідь не надійшла, а самостійно він не вживає заходів для своєї ідентифікації.

15.07.2024 за вх. № 4877.5/893-24 з ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов лист-відповідь на № 7113/2173-24 від 11.07.2024 про те, що громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було запропоновано повторно самостійно надіслати запит до посольства російської федерації в Республіці Молдова з метою його ідентифікації та виготовлення проїзного документу для повернення до російської федерації. Підтвердження про повторне звернення громадянина ОСОБА_1 до вказаного посольства не надходило.

Позивачем вживались заходи з метою виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.08.2023 року, однак через повномасштабну агресію рф проти України дипломатичні відносини між нашою державою та росією розірвані, діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинені, представлення інтересів рф дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється, забезпечити примусове видворення відповідача на даний час не є можливим, при цьому, станом на 25 липня 2024 року інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, не надходило, а тому у іноземця відсутні підстави та документи, що дають право законно перебувати на території України, відсутні документи що посвідчують особу та дають право на виїзд з України, в зв`язку з чим, заявлений позов про продовження строку затримання є обґрунтованим.

Враховуючи, що на час розгляду справи відсутня будь-яка інформація з країни громадянської належності відповідача, необхідна для ідентифікації особи, що унеможливлює забезпечити примусове видворення, відповідно до законодавства є підстави для продовження строку перебування іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців.

У відповідності до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ливада проти України» (від 26 червня 2014 року) проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободмає на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 6 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, колегія суддів зазначає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п`ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

Відтак, з огляду на викладені обставини, з метою завершення процедури подальшого примусового повернення/видворення відповідача до країни громадянської приналежності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його подальшого видворення строком на 6 місяців.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись, як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.07.2024 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Оксененко О.М.

Швед Е.Ю.