Справа № 539/2493/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 р.Справа № 539/2493/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Щурової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 19.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Малицька О.Л., м. Пирятин, повний текст складено 19.08.24 року по справі № 539/2493/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Пирятинського районного суду Полтавської області з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту відповідач, ДПП), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2346537 від 08.06.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 340 грн 00 коп за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП;

- провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в діях події і складу адміністративного правопорушення;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департамент патрульної поліції (, адреса: вул. Ф. Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048) на рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605 грн 60 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність та незаконність оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2346537 від 08.06.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 340 грн 00 коп., як такої, що винесена за відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Звернув увагу, що всупереч вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі по тексту - Закон № 580-VIII) лазерний вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення не був стаціонарно розміщений, а тримався поліцейським рукою, до того ж, фіксація здійснювалась не в зоні дії знаку 5.70 «фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», що свідчить про недоведеність вказаного правопорушення у діях позивача.

Крім того, у спірній постанові не зафіксовано яким приладом було проведено вимірювання швидкості руху транспортного засобу, під час здійснення керування ОСОБА_1 , що слугує самостійною підставою для її скасування.

Додатково звернув увагу на порушення працівниками ДПП процедури розгляду справи, зокрема, позивач, бажаючи скористатись гарантованим ст. 268 КУпАП правом юридичної допомоги адвоката, заявляв клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю залучення захисника, однак інспектором було протиправно відмовлено в задоволенні такого.

Наведене, в свою чергу, вказує на порушення інспектором прав особи, що притягалась до адміністративної відповідальності, а відтак, і порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є окремою підставою для скасування спірної постанови. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 640/16220/16-а, від 15.04.2020 у справі № 524/3644/17, від 18.02.2020 у справі № 524/9827/16-а.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 19.08.2024 у справі № 539/2493/24 позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову поліцейського 1 взводу 1 роти 4 батальйону ППП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції, сержанта поліції Берези Євгенія Олександровича серії ЕНА №23446537 від 08.06.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП. у виді штрафу в розмірі 340,00 грн, закривши провадження у справі.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції 605,60 гривень судового збору в користь ОСОБА_1 .

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції при прийнятті рішення обставин у справі, порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 19.08.2024 у справі № 539/2493/24 та прийняти нову постанову суду, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо скасування постанови ЕНА № 2346537 від 08.06.2024 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про правомірність спірної постанови та відсутності підстав для її скасування. Наполягав на можливості використання лазерного вимірювача швидкості TruCam при фіксуванні швидкості автомобіля, оскільки застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації, які унеможливлюють підробку її змісту про порушення правил дорожнього руху. Так, лазерний вимірювач швидкості TruCam 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012, а чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Зауважив, що правомірність використання виробу TruCam LTI 20/20 також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 07.09.2021 № 04/05/02/-2522 про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Додатково звернув увагу, що за змістом інструкції по експлуатації та свідоцтва про повірку вимірювач TruCam можна використовувати у ручному режимі.

Щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, пояснив, що інспектор патрульної поліції уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення в порядку скороченого провадження, як то передбачено ст. 276 КУпАП.

Обґрунтовуючи неможливість перенесення розгляду справи за клопотанням позивача переконував, що УПП у Київській області ДПП не мають повноважень здійснювати розгляд адміністративних справ та виносити відповідні постанови.

Заперечував проти доводів викладених в рішенні суду першої інстанції щодо відсутності в оскаржуваній постанові відомостей про TruCam, який використовувався, оскільки технічна описка, допущена поліцейським не може бути самостійною підставою для визнання протиправною такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення ПДР. Так, при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматись, як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення.

Позивач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів, викладених в ній, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Заперечуючи проти доводів, викладених в апеляційній скарзі наголошував, що у постанові серії ЕНА № 246537 від 08.06.2024 не зафіксовано яким приладом було проведено вимірювання швидкості руху транспортного засобу позивача. Крім того, всупереч встановленого в ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» обов`язку розміщувати автоматичну фото та відеотехніку стаціонарно, інспектором патрульної поліції тримався прилад TruCam у руках.

Враховуючи викладене та те, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП надано не було, стверджував про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Інші доводи дублюють зміст позовної заяви.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада".

Від позивача 02.10.2024 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 та ч. 2 ст. 313 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.06.2024 о 16:53 в м. Біла Церква, вул. Київська, 96, водій керуючи ТЗ перевищив максимальне обмеження швидкості руху дозволене в населеному пункті, а саме в 50 км год, рухався зі швидкістю 76 км год., чим порушив максимальне обмеження швидкості руху на 26 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР Порушення швидкісного режиму в населених пунктах, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач стверджував про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що зумовлює скасування постановиа серії ЕНА №2346537 від 08.06.2024 року про вчинення адміністративного правопорушення. Наполягав, що 08.06.2024 року він рухався транспортним засобом не порушуючи Правил дорожнього руху. Близько 17 год. був зупинений співробітником полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області сержантом поліції ОСОБА_2 , на його думку незаконно.

До його транспортного засобу підійшли співробітники поліції та повідомили, що він перевищив швидкісний режим, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч 1 ст. 122 КУпАП. Поліцейські повідомили, що швидкість руху транспортного засобу була виміряна приладом TruСаm, який тримався в руках поліцейським.

Під час розгляду справи він заявляв клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку необхідністю скористатися послугами захисника, однак у задоволенні його клопотання було відмовлено працівником поліції, тому він вважає, що його законні права не були реалізовані інспектором поліції.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання її протиправною та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки в оскаржуваній постанові не було відображено факт здійснення вимірювання швидкості транспортного засобу приладом TruСаm, що слугує самостійною підставою для її скасування.

Крім того, дослідивши наявний в матеріалах справи відеозапис судом враховано, що під час зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 інспектором не було надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruСаm, яким здійснено вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

До того ж, суд вважав помилковою та такою, що не базується на нормах чинного законодавства відмову інспектора у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення мотивовану законодавчо передбаченою необхідністю розгляду даної категорії справ саме за місцем вчинення адміністративного правопорушення, оскільки в силу ч.1 ст. 121 КУпАП такі справи про адміністративні правопорушення можуть розглядатися як за місцем їх вчинення, так і за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

За висновком суду першої інстанції, інспектором не було вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, що призвело до порушення прав особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 26 травня 2020 року у справі № 640/16220/16-а, від 15 квітня 2020 року у справі № 524/3644/17, від 18 лютого 2020 року у справі № 524/9827/16-а, а також постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 742/69/33/23 від 09.04.2024.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначенні положеннями Закону України Про дорожній рух.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положеннями статті 16 Закону України Про дорожній рух визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють ПДР України.

Згідно з пунктом 1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.

На виконання пункту 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР).

Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

За приписами пункту 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно із пунктом 8.4 ПДР України, дорожні знаки поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Пунктом 5 «Інформаційно-вказівні знаки» розділу 33 ПДР України передбачено знак 5.45 Початок населеного пункту. Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Знак 5.50 Кінець населеного пункту. Місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Знаки 5.49 і 5.50 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.

Відповідно до ПДР знак 5.70 "Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху" інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП, з посиланням на перевищення транспортним засобом MITSUBISHI OUTLANDER НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 максимально допустимої швидкості руху транспортного засобу на 26 км/год в населеному пункті, чим порушено вимоги пункту 12.4 ПДР України.

Як встановлено частиною 4 статті 122 КУпАП України, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статті 31 Закону України № 580-VIII надано право поліції застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За визначенням, наведеним у статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підтвердження в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП до матеріалів справи надано зокрема, копію постанови серії ЕНА № 2346537 від 08.06.2024, матеріали фотофіксації та відеозапис з нагрудної камери поліцейського та матеріали вимірювання швидкості пристроєм TruСаm.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відомості про технічний засіб TruСаm, яким здійснено вимірювання швидкості транспортного засобу позивача, не внесені до оскаржуваної постанови.

Разом з тим, як зазначалось вище, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства ст. 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Також, слід вказати на процесуальний обов`язок відповідача, передбачений частиною 2 статті 77 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки унеможливлює врахування судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, наданого відповідачем відеозапису в якості доказу.

Колегія суддів, дослідивши відеозапис із нагрудної камери поліцейського, наданий відповідачем на підтвердження вчинення позивачем спірного правопорушення, відомості про який внесено до спірної постанови, встановила, що на останньому відображено факт пересування автомобіля та його зупинка працівниками ДПП, що в свою чергу, беззаперечно не підтверджує факт перевищення ним швидкості, а відтак, і не підтверджує вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Надана до матеріалів справи фотографія (а.с. 56), на якій зафіксовано номерний знак транспортного засобу позивача також не слугує підтвердженням вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Так само, відсутні в матеріалах справи відомості, що транспортний засіб позивача здійснював рух саме в межах населеного пункту, що свідчило б про наявність швидкісних обмежень руху транспортних засобів 50 км/год.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що надані відповідачем докази беззаперечно не підтверджують перевищення ОСОБА_1 швидкісного режиму в населеному пункті, що слугувало підставою для винесення спірної постанови.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вчинення позивачем порушення пункту 12.4 ПДР України не підтверджено належними і допустимими доказами.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 05.03.2020 по справі № 607/7987/17, від 02.12.2019 по справі 766/16904/16-а, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 24.01.2019 по справі № 428/2769/17, від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, яка є обов`язковою для врахування в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

Слід зауважити, як встановлено судом апеляційної інстанції, з дослідженого відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач заявив інспектору патрульної поліції про бажання скористатись правовою допомогою та у зв`язку з цим заявив клопотання про відкладення розгляду справи.

Водночас, відповідачем не вжито дій щодо надання реальної можливості позивачу реалізувати право на отримання правової допомоги, розгляд справи відкладено не було та одразу винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, що унеможливило реалізацію даного права позивачем.

Як встановлено статтею 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція № 1395) встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Колегією суддів, з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що поліцейський представився, назвав причину зупинки, з`ясував особу водія, роз`яснив ОСОБА_1 права, у тому числі і право на захисника та заявляти клопотання, яким позивач вирішив скористатись та заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю залучити адвоката. Водночас, поліцейський УПП проігнорував доводи позивача, чим безумовно порушив процедуру розгляду справи, не надавши позивачу можливості скористатися правничою допомогою.

Відповідно до частини першої статті 271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Колегія суддів зазначає, що положеннями КУпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, дійсно передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Разом з цим, статтею 268 КУпАП встановлено вичерпний перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, заявляти клопотання та при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

За правилами статті 278 КпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

У наведених вище положеннях норм процесуального права визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

У постанові від 17 липня 2019 року у справі № 655/470/16-а Верховний Суд підкреслив, що стаття 278 КУпАП України вказує на те, що працівник патрульної поліції зобов`язаний дотримуватись вимог статті 283 КУпАП України, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Таким чином, положення КУпАП України закріплюють процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на отримання юридичною допомогою адвоката або іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги. Недотримання інспектором поліції у процесі винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, визначеної КУпАП України процедури призводить до порушення права особи приймати участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення та інших прав, визначених статтею 268 КпАП України, що є підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20 березня 2018 року № 690/233/17 та від 31 січня 2019 року № 760/10803/15-а.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про відсутність у працівника поліції обов`язку відкладати розгляд справи через скорочену процедуру розгляду справи є необґрунтованими та свідчать про неправомірність оскаржуваної постанови.

Оскільки відповідачем не вжито дій щодо надання реальної можливості позивачу реалізувати право на отримання правової допомоги, розгляд справи відкладено не було та одразу винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, що унеможливило реалізацію даного права позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі обставини вказують на порушення інспектором патрульної поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є самостійною підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2346537 від 08.06.2024 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 18 лютого 2020 року в справі № 524/9827/16-а та від 26 травня 2020 року в справі № 640/16220/16-а.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недопустимість вимірювання швидкості транспортного засобу лазерним вимірювачем TruСаm, розміщеного не стаціонарно (на тринозі) з огляду на наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29959 від 15.02.2024, виданого ДП Укрметртестстандарт Мінекономрозвитку України, чинного до 15.02.2025, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС 000517 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: +/- 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; +/-1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Враховуючи викладене, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 зареєстрований в Державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС 000517 пройшов періодичну повірку, сертифікат якої був чинним станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, а тому вказаний пристрій міг використовуватись для заміру швидкості автомобіля позивача.

Слід зазначити, що відповідно до інструкції з використання приладу Trucam LTІ 20/20, конструктивна особливість приладу та заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використанні не буде перевищувати 2 км/год.

Виробником передбачена система заходів, які нівелюють вібрації та короткочасне переривання лазеру, тому прилад не може здійснювати вимірювання швидкості з більшою похибкою, ніж передбачено виробником та визначено у свідоцтві про повірку.

З огляду на те, що лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 віднесено до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто вказаний прилад конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, припущення позивача про неможливість здійснення заміру швидкості працівником поліції, тримаючи технічний прилад TruCam TC 008346 в руках, є неприйнятним.

А відтак, висновок суду першої інстанції про недопустимість здійснення вимірювання швидкості тримаючи технічний прилад TruCam в руках, є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, зробленим при не повному з`ясуванні судом обставин у справі, що зумовлює часткове задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

З огляду на те, що суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про недоведеність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та порушення відповідачем процедури розгляду справи, однак помилково вважав неможливим здійснення заміру швидкості технічним приладом TruCam, розміщеного в руках, рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 19.08.2024 у справі № 539/2493/24 слід змінити з підстав та мотивів задоволення позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 19.08.2024 у справі № 539/2493/24 залишається без змін, як законне та обґрунтоване.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 19.08.2024 по справі № 539/2493/24 - змінити з підстав та мотивів задоволення позову.

В іншій частині рішення Пирятинського районного суду Полтавської області 19.08.2024 у справі № 539/2493/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.А. Спаскін С.П. Жигилій