Справа № 160/17929/24
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2024-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, -
04.07.2024 за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , яка полягає у не розгляді рапорту позивача від 20.05.2024 року про звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини та або інші поважні причини, а саме перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, та зобов`язати відповідача розглянути рапорт позивача від 20.05.2024 року звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини та або інші поважні причини, а саме перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, повідомити позивача про результати розгляду рапорту;
- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачу додаткової винагороди до 100 000 (сто тисяч) грн., з березня 2024 року ьі по час закінчення лікування, у зв`язку з тим, що останній приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, у тому числі за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення позивача з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу вищезазначену додаткову винагороди до 100 000 (сто тисяч) гривень, за період часу з березня 2024 року та до закінчення лікування;
- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , яка полягає у не наданні позивачу статусу учасника бойових дій, та зобов`язати відповідача подати на розгляд комісії довідку за формою згідно з додатком 6 та документи, передбачені абзацом десятим або одинадцятим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413, які є підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 18.05.2024 року бажаючи скористатись своїм правом на звільнення, оскільки має на утриманні неповнолітніх дітей подав рапорти на звільнення. Його рапорти не було розглянуто належним чином та не було повідомлено про підстави відмови задоволення останніх.
Окрім наведеного, внаслідок проходження військової служби позивач перебуває на стаціонарному лікуванні та у відповідності до вимог Постанови КМУ № 168 має право на отримання збільшеної грошової винагороди на період стаціонарного лікування. Проте, всупереч вимогам чинного законодавства, грошова винагорода не нараховується та не виплачується відповідачем. Також, позивач брав безпосередню участь у бойових діях та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів, проте відповідачем не було оформлено документів для отримання ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій.
Вважаючи протиправною таку бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
19.07.2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» військовою частиною НОМЕР_1 надано письмовий відзив проти позову, в якому позовні вимоги заперечуються в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначено, що позивачем було порушено порядок подання рапорту про звільнення та направлено його на адресу Міністерства оборони України.
У березні та квітні відповідач брав безпосередню участь у бойових діях, діях по забезпеченню здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), у зв`язку із чим йому була нарахована додаткова винагорода в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах відповідно до Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (надалі Постанова 168).
У зв`язку із тим, що у військовій частині НОМЕР_3 , яка здійснює виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , знаходиться на виконанні постанова від 04.04.2024 Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривий Ріг про звернення стягнення на заробітну плату позивача у зв`язку із стягненням аліментів, то грошове забезпечення ОСОБА_2 виплачується із врахуванням сум, утриманих на підставі зазначеної постанови.
Із 27 квітня 2024 р. по теперішній час, як в тому числі, зазначає позивач у позові, він знаходиться на лікуванні, тобто не приймає безпосередню участь у бойових діях. При цьому, відповідно до наданих позивачем медичних документів, його лікування пов`язане із загальним захворюванням: Гостра двобічна люмбоішіалгія, стійкий помірно виражений больовий, м`язево-тонічний синдром на тлі між хребцевого остеохондрозу, спондилоартроз поперекового відділу хребта, протрузії, кили міжхребцевого диску L4-LS.
Відповідно до п.1-2 Постанови 168 до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
У зв`язку із тим, що лікування загального захворювання позивача із 27.04.2024 не пов`язане із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), тому у військовій частині НОМЕР_1 відсутні підстави виплачувати позивачу додаткову нагороду в розмірі 100000 грн. за цей період.
Стосовно направлення на розгляд комісії довідки №6 передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (надалі Порядок №413) військова частина НОМЕР_1 зазначає, що відповідно до ст. ст. 2, 14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних.
Позивач не надав письмової згоди на поширення його персональних даних у зв`язку із чим, військова частина НОМЕР_1 не має законної можливості надіслати зазначену довідку із персональними даними позивача до комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони України. Крім того, одночасно із рішенням про надання статусу учасника бойових дій, видається посвідчення учасника бойових дій, яке посвідчує даний статус. Для оформлення зазначеного посвідчення потрібні фотографії позивача, які він до військової частини НОМЕР_1 не надав.
З огляду на викладене відповідач зазначає, що протиправної бездіяльності ним допущено не було та просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року витребувано від Військової частини додаткові докази у справі.
На виконання вимог ухвали суду військовою частиною НОМЕР_1 було надано витребувані докази та пояснення. Так, відповідач зазначає, що 25.07.2024р., тобто після звернення позивача до суду, відповідачем отримано від військової частини НОМЕР_3 заяву позивача та його представника та рапорти ОСОБА_1 від 20.05.2024 про звільнення із військової служби та направлення на військово лікарську комісію. Також, відповідно до відмітки заява позивача була зареєстрована в Міністерстві оборони України 18.07.2024р., тобто вже після подачі адміністративного позову.
Також додатково надає пояснення, що не заперечує факт наявного права позивача на отримання посвідчення учасника бойових дій, проте наголошує на порядку подання документів для його оформлення, процедури якого не дотримується позивач.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.8 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності, зокрема, є типові справи.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2024 року № 1556/1537 солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 18.03.2024 року по теперішній час.
20.05.2024 року ОСОБА_1 направив до Міністерства оборони України заяву про направлення на медичний огляд військово лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби за станом здоров`я та звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі п.п.г, п. 2, ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» через перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Відповідно до довідки військово лікарської комісії від 16.05.2024 року № 826 проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 , встановлено діагноз хронічна радикулопатія грудного та попереково крижового відділів хребта, дискогенно обумовлена на фоні спондилоартрозу, остеохондрозу поперекового відділу хребта, з больовим та м`язово тонічним синдромами з тимчасовим порушенням статико динамічної функції хребта. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на тридцять календарних днів.
Відповідно до відпускного квитка № 333 від 17.05.2024р. солдату ОСОБА_1 надано відпустку за станом здоров`я терміном на 30 діб з 18 травня 2024 року по 16 червня 2024 року.
Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 407/1976 КП «Криворізька міська лікарня № 1» Криворізької міської ради підтверджено перебування на стаціонарному лікування ОСОБА_1 з 10.06.2024 року по 15.06.2024 року з діагнозом лівобічна люмбоішалгія на фоні п/остеохондрозу у вигляді вираженого больового та корінцевого синдромів, НФ ІІ-ІІІст.
Також перебування на стаціонарному лікуванні з 10.06.2024 року по 15.06.2024 року за діагнозом лівобічна люмбоішалгія на фоні п/остеохондрозу у вигляді вираженого больового та корінцевого синдромів, НФ ІІ-ІІІст. підтверджено довідкою № 871 про тимчасову непрацездатність особи рядового або начальницького складу.
20.06.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 надано направлення на медичний огляд військово лікарською комісією військової частини НОМЕР_4 солдата ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки військово лікарської комісії від 28 червня 2024 року № 1466 проведено медичний огляду солдата за призовом ОСОБА_1 за захворюванням, що ТАК пов`язане з проходженням військової служби та вказано про потребу у стаціонарному лікуванні у КНП «Міська клінічна лікарні № 16» ДОР терміном 21 календарний день.
25.07.2024 року командиру військової частини НОМЕР_1 начальником штабу заступником командира військової частини НОМЕР_3 направлено для опрацювання заяву ОСОБА_1 від 20.05.2024 з вх. № 10/ВхЗВГ.
31.07.2024 року військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто рапорт ОСОБА_1 та надано відповідь №1556/ВихЗВГ/42, якою було відмовлено у звільненні та надано роз`яснення стосовно проходження лікування.
25.09.2024 року військовою частиною НОМЕР_1 надано довідку № 1556/4765 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відповідно якої солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 19.03.2024 по 26.04.2024 брав участь у цих заходах перебуваючи в Покровському районі Донецької області.
Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, яка виразилась не розгляді рапорту про звільнення, виплаті додаткового грошового забезпечення у не повному розмірі та не наданні посвідчення учасника бойових дій, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон № 2232-XII) .
Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
За змістом підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Підставою для звернення позивач вказує протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_5 щодо розгляду рапорту про звільнення. Проте листом від 29.01.2024 військова частина НОМЕР_5 повідомила, що для розгляду даного питання потрібно звернутися з рапортом по підпорядкованості до командира підрозділу та надати нотаріально засвідчені документи. Тому відсутні підстави для повторного розгляду рапорту.
Вирішуючи позовні вимоги щодо прийняття рішення про звільнення з військової служби суд враховує таке.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).
Відповідно до абзацу 2 пункту 127 Статуту солдат підпорядковується командирові відділення.
За приписами частини 7 статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення № 1153/2008) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно із пунктом 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до пункту 1.5 розділу І Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 року №333, командири (керівники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, установ і організацій, кораблів і підрозділів і створювати для посадових осіб, які ведуть облік особового складу, усі умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.
За змістом пункту 11.1 розділу 11 Інструкції №333 накази по особовому складу є основними документами, які визначають службове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153 (зі змінами), і наказами Міністерства оборони надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби.
При цьому, проекти наказів до подання їх на підпис командирам (керівникам) повинні бути перевірені (вичитані), звірені з документами персонального обліку військовослужбовців та завізовані на звороті останнього аркуша наказу безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою. Зразок звороту останнього аркуша наказу наведено в додатку 52 до цієї Інструкції (пункт 12.10 Інструкції №333).
Після цього проекти наказів проходять правову експертизу в юридичній службі. Віза посадової особи юридичної служби проставляється на звороті кожного аркуша першого примірника наказу (пункт 12.11 Інструкції №333).
Згідно з пунктом 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Таким чином, розгляд рапорту військовослужбовця про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.
Відповідно до пункту 210 Положення № 1317 звільнення військовослужбовців строкової військової служби проводиться на підставах, визначенихчастиною другою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", командиром військової частини, який має право видавати накази по стройовій частині.
Положеннями абзацу другого статті 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999№ 551-XIV, передбачено, зокрема, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимогистатутів Збройних Сил України, накази командирів; одержуватися визначенихстатутами Збройних Сил Україниправил взаємовідносин між військовослужбовцями.
За змістом статті 14 Закон України« Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999№ 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.
Отже, подання рапорту, зокрема про звільнення з військової служби, до свого безпосереднього начальника є складовою військової дисципліни, дотримання якої є обов`язком військовослужбовця. Лише у разі відмови щодо прийняття чи розгляду рапорту безпосереднім керівником, у військовослужбовця виникає право подати такий рапорт одразу старшому командиру із поясненням причин такої подачі.
Згідно з матеріалами справи, 20.05.2024 року позивач направив засобами поштового зв`язку заяву про направлення на медичний огляд військово лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби за станом здоров`я, та звільнення ОСОБА_1 з військової служби через перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років до Міністерства оборони України.
25.07.2024 року начальником штабу заступником командира військової частини НОМЕР_3 направлено це звернення командиру військової частини НОМЕР_1 для розгляду.
31.07.2024 року військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто рапорт ОСОБА_1 та надано відповідь №1556/ВихЗВГ/42, якою було відмовлено у звільненні та надано роз`яснення стосовно проходження лікування.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Отже, визначальним для суду при вирішенні адміністративного спору є встановлення наявності чи відсутності порушеного прав позивача діями, бездіяльністю чи рішенням відповідача.
У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.
Тобто поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.
Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
На думку позивача, його право було порушено відповідачем шляхом вчинення протиправної бездіяльності, яка полягає у не розгляді рапорту позивача від 20.05.2024 року про звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини та або інші поважні причини, а саме перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, та зобов`язати відповідача розглянути рапорт позивача від 20.05.2024 року звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини та або інші поважні причини, а саме перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, повідомити позивача про результати розгляду рапорту.
Проте, судом було встановлено терміни отримання зазначеного рапорту Міністерством оборони України та направлення його для подальшого розгляду, а також надану військовою частиною НОМЕР_1 відповідь на рапорт позивача.
Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 у спосіб, що викладено у позовній заяві.
Позивачем не було доведено правомірність своїх вимог до відповідача, натомість відповідачем доведено відсутність протиправної бездіяльності в межах чинного законодавства.
Щодо позовної заяви про нарахування та виплату позивачеві додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 у розмірі 100 000,00грн. за час його перебування на лікуванні, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови №168 (в редакції після 19.07.2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Постанову №168 (в редакції від 19.07.2022 року) доповнено пунктом 2-1 такого змісту: 2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
25.03.2022 для врегулювання питання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р, Міністром оборони України прийнято рішення від 25.03.2022 року №248/1298 та від 18.04.2022 №248/1529.
В подальшому, питання виплати додаткової винагороди регулюється рішенням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, чинним на час виникнення та існування спірних правовідносин, згідно з яким документальне підтвердження вказаних вище фактів здійснюється на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій (вахтовой, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журналу ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. При цьому відряджені військові підтверджують безпосередню участь у бойових діях або заходах довідкою керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Виплата здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. При цьому в цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначають підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо. Такі накази за минулий місяць мають бути видані до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Крім цього, у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включені військовослужбовців, зокрема, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Підставою для видачі наказу є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), в якій має бути зазначено: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо).
Наказом передбачений перелік випадків, згідно з яким не включаються до наказів про виплату додаткової винагороди військовослужбовці, зокрема, які: самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного з залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Зазначене не стосується військовослужбовців, визначених у пунктах 4-8, 10, які протягом поточного місяця загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини) або захоплені в полон, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні або отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини.
З урахуванням вищеозначеного рішення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, в подальшому наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 затверджено зміни до Положення №260 та внесено до цього Положення новий розділ XXXIV (Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану).
Згідно з п.9 розділу XXXIV Положення №260 (в редакції Наказу МОУ від 25.01.2023 №44) накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Пунктом 10 розділу XXXIV Положення №260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гри. також включаються військовослужбовці у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Отже військовослужбовці Збройних Сил за час несення ними військової служби отримують як основне грошове забезпечення, передбачене Постановою №704, а також на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), виплачується й додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, яка може становити до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, при цьому, право на отримання такої додаткової винагороди також мають і військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, а підставою для виплати цієї додаткової винагороди за вказаних обставин слугує довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення №402, що видається командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини, та видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення/травми, контузії, каліцтва військовослужбовцем. Вказана довідка, в свою чергу, є підставою для включення військовослужбовця до наказів командирів (начальників) про виплату такої додаткової винагороди.
Нормами Постанови №168 встановлено лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:
- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини,
- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
Відповідно наданих до матеріалів адміністративної справи довідок військово лікарської комісії від 16.05.2024 року № 826, від 28.06.2024р. № 1466 ( на підставі додатку 4 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.08 № 402) захворювання ОСОБА_1 ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
Тобто довідка про обставини травми ( поранення, контузії, каліцтва) є підставою для отримання збільшеної грошової винагороди на час перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такої травми та містить обов`язкові зазначення про обставини отримання травми та що вона ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманням травми ( поранення, контузії , каліцтва) пов`язаних із захистом Батьківщини.
Так, дійсно судом встановлено перебування позивача на стаціонарному лікуванні, що пов`язано з проходженням військової служби, за загальним захворюванням організму.
Постановою Кабінету Міністрів України № 168 не передбачено нарахування та виплату збільшеної грошової винагороди у розмірі 100 000,00грн. військовослужбовцям, які перебувають на лікуванні внаслідок загальних захворювань, а лише передбачено виплату такої винагороди військовослужбовцям, що зазнали травм внаслідок бойових дій.
Виходячи з наведених обставин, системного аналізу норм чинного законодавства та пояснень сторін щодо суті спірних правовідносин судом не було встановлено порушення військовою частиною НОМЕР_1 права ОСОБА_1 на отримання збільшеної грошової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій, суд зазначає про наступне.
Відповідно до статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно з пунктом 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій визначає Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення
Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 (далі - Порядок № 413).
За приписами пункту 2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним, добровольцям Сил територіальної оборони) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
За приписами пункту 4 Порядку № 413 підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення, заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України: для осіб, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, - не менш як один з таких документів - витяги (копії) бойових донесень, журналів бойових дій (оперативних завдань, ведення оперативної обстановки), вахтових журналів, польотних листів, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв.
До зазначених документів особи, зазначені в абзаці десятому цього пункту, за власним бажанням можуть додавати інші документи, які містять докази та підтверджують факт виконання ними особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу), установи та закладу бойових (службових) завдань.
Пунктом 5 Порядку № 413 визначено, що рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Офісі Генерального прокурора, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (далі - комісії), - стосовно осіб, зазначених в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку.
Пунктом 6 Порядку № 413 встановлено, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк з дня участі у виконанні бойових (службових) завдань, у проведенні розвідувальних заходів, отримання поранення, контузії, каліцтва зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 6 та документи, передбачені абзацом десятим або одинадцятим пункту 4 цього Порядку для таких осіб, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.
Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та в місячний строк із дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав комісії повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання.
Отже, саме на комісії покладено обов`язок з вивчення документів та прийняття рішення щодо надання статусу учасника бойових дій.
Наказом Міністерства оборони України від 10.11.2022 року №369 затверджено Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни - учасник бойових дій» та листів талонів на право одержання ветеранами війни проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості (далі Положення).
Відповідно до п. 1 Положення Комісії утворюються у Генеральному штабі Збройних Сил України, Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (далі - Адміністрація ДССТ), військових частинах А0515, А3771, А0987, А1155, А5725, А5833, А5509, А5617, А3369, А4655, А4767, командуваннях видів Збройних Сил України, оперативних командуваннях «Північ», «Південь», «Схід» та «Захід» - з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - Комісії).
Пунктом 14 Положення встановлено, що Комісії зобов`язані приймати до розгляду заяви осіб, клопотання командира (начальника) військової частини (органу, підрозділу) або іншого керівника підприємства, установи та організації про визнання їх учасниками бойових дій, учасниками війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Згідно з пп. 9 п. 15 Положення Комісії приймають рішення про визнання осіб учасниками бойових дій на підставі таких документів: для осіб, які брали участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах їх проведення не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах їх проведення
Застосовуючи вказані положення законодавства до даної справи, суд зазначає наступне.
25.09.2024 року військовою частиною НОМЕР_1 надано довідку № 1556/4765 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відповідно якої солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 19.03.2024 по 26.04.2024 брав участь у цих заходах перебуваючи в Покровському районі Донецької області.
Також наведені обставини не заперечуються відповідачем, проте відповідач (згідно пояснень у відзиві та заяві) не має змоги надати посвідчення учасника бойових дій оскільки ОСОБА_1 не надано згоду на поширення персональних даних та фото.
Командир (начальник) військової частини (органу, підрозділу), за підпорядкованістю, подає на розгляд відповідної комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій наступні документи на підлеглих військовослужбовців:
1) довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України;
2) в обов`язковому порядку не менш як один з таких документів:
витяги (копії) бойових донесень;
витяги (копії) з журналів бойових дій (оперативних завдань, ведення оперативної обстановки);
витяги (копії) з вахтових журналів;
копії польотних листів;
копії матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв;
3) також можуть додаватись інші документи, які містять докази та підтверджують факт виконання особою особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу), установи та закладу бойових (службових) завдань, серед них:
копії рапортів командирів підрозділів (груп), екіпажів кораблів (катерів, суден забезпечення, літаків, вертольотів) про виконання бойових (службових) завдань (знищення, захват техніки або живої сили противника);
витяги з наказів Генерального штабу Збройних Сил України, командирів (начальників) органів військового управління, військових частин (органів, підрозділів), установ та закладів, Командувача об`єднаних сил, командувачів угруповань військ, командирів оперативно-тактичних угрупувань про прибуття (вибуття) до (з) районів виконання бойових (службових) завдань;
витяги з наказів (по стройовій частині) командирів (начальників) органів військового управління, військових частин (органів, підрозділів), установ та закладів угрупувань про прибуття (вибуття) до (з) районів виконання бойових (службових) завдань;
документи про направлення у відрядження до (з) районів виконання бойових (службових) завдань та інші;
4) для осіб, які перебували в полоні або в заручниках матеріали спеціальних (службових) розслідувань за фактом потрапляння в полон або в заручники;
5) згода на збір та обробку персональних даних;
6) дві кольорові фотокартки розміром 3x4 см на матовому папері, зображення обличчя має займати 65-70 % фотокартки.
Позивачем не було доведено факту надання згоди на збір та обробку персональних даних та фотокарток відповідачу, наведені обставини, що викладені відповідачем у відзиві проти позову та заяві не було спростовано позивачем.
Позивач не скористався своїм правом на надання відповіді на відзив проти позову, а також адміністративний позов не містить жодного обґрунтування протиправної бездіяльності відповідача щодо ненадання на розгляд комісії довідки для надання статусу учасника бойових дій.
У той же час, згідно з п. 8 Порядку №413 у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук