Справа № 520/30766/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Єгупенко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 р. Справа № 520/30766/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024, м. Харків, по справі № 520/30766/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 10.11.2022 по 10.05.2023; стягнути зі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 10.11.2022 по 10.05.2023 в розмірі 299 208,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 10.11.2022 по 10.05.2023 в розмірі 37000 грн (тридцять сім тисяч гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно обмежив його право на отримання компенсаційної суми 6 місячним періодом, застосувавши до нього ще й принцип співмірності, який застосовувався у судовій практиці до набрання чинності нормою, яка власне і ввела обмеження часового проміжку у 6 місяців. Також оскаржуване судове рішення прийняте без врахування висновків Верховного Суду щодо застосування ст. 117 КЗпП, які викладені в постановах від 28.06.2023 у справі №560/11489/22, від 30.11.2023 у справі №380/19103/22, від 29.01.2024 у справі №560/9586/22, від 30.11.2020 у справі 480/3105/19, від 09.03.2023 у справі №520/899/21, від 05.04.23 у справі №560/13719/21, від 25.04.2024 у справі №380/15715/23 у частині визначення періоду, за який позивачу належний середній заробіток та порядку визначення частки заборгованості при розрахунку суми середнього заробітку. Також вважає, що спірний період у даних правовідносинах охоплює з 09.11.2022 по 21.10.2023.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказав, що метою відшкодування передбаченого статтею 117 КЗпП України, полягає у компенсації працівнику майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Тож, саме виходячи із природи такого відшкодування, позивач не повинен доводити розмір майнових витрат, яких він зазнав. Тому, оцінка таких втрат працівника пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказами ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.11.2022 № 439-ОС припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» майора ОСОБА_1 та від 09.11.2022 № 442-ОС виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Не заперечується учасниками справи, що при виключенні позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення 09.11.2022 відповідачем проведено виплату належних позивачу коштів із затримкою, що підтверджується виписками по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: 10.11.2022 відповідачем виплачено ОСОБА_1 кошти у розмірі 132 644,38 грн., деталі операції «зарплата Східне регіональне управління ДПСУ»; 27.12.2022 відповідачем виплачено ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за 2015-2018 роки у розмірі 29 536,73 грн., деталі операції «заробітна плата»; 23.09.2023 відповідачем на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі № 520/3488/23 виплачено грошове забезпечення у розмірі 174 322,91 грн., деталі платежу «зарплата Східне регіональне управління ДПСУ»; 28.09.2023 відповідачем на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі № 520/3488/23 виплачено грошове забезпечення у розмірі 65 041,48 грн., деталі платежу «зарплата Східне регіональне управління ДПСУ»; 10.10.2023 відповідачем на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 у справі № 520/5408/23 виплачено грошове забезпечення у розмірі 20 456,32 грн, деталі платежу «зарплата Східне регіональне управління ДПСУ»; 21.10.2023 відповідачем на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 у справі № 520/3482/23 виплачено грошове забезпечення у розмірі 57 975,53 грн., деталі платежу «зарплата Східне регіональне управління ДПСУ».

При виплаті грошового забезпечення, відповідачем не було нараховано та виплачено середні заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин". А відтак, з відповідача слід стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців, а саме - за період з 10.11.2022 по 10.05.2023. Крім того суд зменшив грошове відшкодування з посиланням на практику Верховного Суду, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, справедливим, пропорційним, визначено розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача - у сумі 37000 грн.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на час звільнення позивача, далі - КЗпП), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно із ст.117 КЗпП України, в редакції, що діяла на дату виключення позивача із списків особового складу, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем, у порушення установлених законом строків розрахунку при виключенні позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення 09.11.2022, проведено остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням лише 21.10.2023. З урахуванням того, що відповідачем на час виключення із списків частини повністю не проведено розрахунку при звільненні з військової служби, а виплачуючи заборгованість не нарахував та не виплатив середнє грошове забезпечення за затримку розрахунку при звільненні, позивач має право на нарахування та виплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, але в межах шести місяців, як це передбачено статтею 117 КЗпП України.

В цій частині рішення суду першої інстанції відповідачем не оскаржується.

В межах апеляційного перегляду справи спірним є саме розмір середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок, позаяк позивач в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність застосування принципів співмірності під час визначенні спірної суми середнього заробітку.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача в апеляційній скарзі з приводу неможливості застосування принципів співмірності та пропорційності під час обчислення суми, що має бути нарахована як середній заробіток за період не більше шести місяців, з огляду на таке.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції посилався на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.

Колегія суддів зауважує, що у цій постанові Велика Палата Верховного Суду з-поміж іншого, зазначила таке: « з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні".

Однак, як зазначив Верховний Суд в постанові від 19.09.2024 у справі №560/687/24, підхід Великої Палати Верховного Суду до застосування статті 117 КЗпП України в окресленому контексті не відповідає правовому регулюванню, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин у цій справі.

Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який суд першої інстанції взяв до уваги при вирішенні цієї справи, викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Наведений у цьому рішенні підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Втім, з 19 липня 2022 року стаття 117 КЗпП України діє та підлягає застосуванню у редакції, викладеній згідно із Законом № 2352-ІХ, якою обмежено період стягнення періодом в шість місяців, та до такого періоду принцип співмірності не підлягає застосуванню.

Аналогічний висновок висловлено, зокрема, у постанові від 28 червня 2023 року у справі №380/19103/22 Верховного Суду, а також у постановах, на які позивач послалася у поданій апеляційній скарзі, і колегія суддів вважає його застосовним до спірних правовідносин.

Отже, суд першої інстанції діяв правильно, коли для належного і ефективного способу захисту позивача вважав за необхідне визначити суму для стягнення.

Водночас, починаючи з 19.07.2022 до суми, що підлягає стягненню як середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні не повинні застосовуватись способи зменшення, визначені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц, адже такі висновки стосувались іншої редакції статті 117 КЗпП.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як убачається з абзацу 2 пункту 7 Порядку №260, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Крім того, згідно пункту 7 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні.

Таким чином, військовослужбовці отримують грошове забезпечення не за робочі дні, а за календарні дні, тому при розрахунку середньоденного заробітку необхідно брати кількість календарних днів.

Як вбачається з матеріалів справи, період затримки розрахунку при звільненні більший аніж 182 дні (6 місяців), тому судом першої інстанції правильно визначено період затримки з 10.11.2022 по 10.05.2023 (182 дні).

Відповідно до довідки від 03.08.2024 №09/118 розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за вересень 2022 (30 днів) склав 35146,80 грн. та жовтень 2022 (31 день) - 34455,25 грн.

Отже за вказаний період позивачем було отримане грошове забезпечення у загальному розмірі 69602,05 грн.

Відтак, середньоденний розмір заробітку позивача становить 1141,02 грн. (69602,05 грн. / 61 календарний день)

Таким чином, розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за шість місяців (182 календарні дні) становить 207665,64 грн і така сума не підлягає зменшенню (з урахуванням останньої правової позиції Верховного Суду в постанові від 19.09.2024 у справі №560/687/24).

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині суми стягнення середнього заробітку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/30766/23 змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в такій редакції: "зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 10.11.2022 по 10.05.2023 в розмірі 207665,64 грн (двісті сім тисяч шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят чотири копійки).

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі №520/30766/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов