Справа № 240/16325/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Житомир справа № 240/16325/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якій позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати доплати до пенсії, передбаченої статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі - Закон № 796-XII) з 01 червня 2024 року та зобов`язати відповідача з 01 червня 2024 року провести нарахування та виплату позивачу доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII, що дорівнює трьом мінімальним прожитковим мінімумам, визначеним Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік.

В обґрунтування позову зазначає, що є непрацюючим пенсіонером, проживає в смт. Народичі Коростенського району Житомирської області, яке віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення. Вважає, що після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 має право на підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону № 796-XII у редакції, чинній до 01 січня 2015 року в частині, яка не змінена Законом України "Про внесення зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 04 лютого 2016 року № 987-VIII (далі - Закон № 987-VIII).

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву відповідач наполягає на тому, що відповідно до відомостей з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування позивач у період з 01 січня 2024 року працював в Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю "Зоря" (звіт з 01 липня 2024 року станом на 02 жовтня 2024 року ще не відображається в ОК-5 так як подача даного звіту буде проводитися у жовтні 2024 року), що підтверджується випискою з реєстру застрахованих осіб (індивідуальні відомості про застраховану особі форми ОК5). Відповідач вважає, що у разі працевлаштування або звільнення з роботи пенсіонер протягом 10 днів має повідомити про цей факт орган Пенсійного фонду відповідно до частини другої статті 16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", однак з такою заявою позивач не звертався. Також зауважує на тому, що до позовної заяви позивачем не додано довідку органу місцевого самоврядування про проживання в зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зазначає й про те, що оскільки Рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 не містить висновків щодо застосування статті 39 Закону № 796-XII, а предмет регулювання статті 39 Закону № 796-XII в редакції до 01 січня 2015 року та в редакції після 01 січня 2016 року збігається, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 39 Закону № 796-XII в редакції після 01 січня 2016 року, згідно з якою встановлено доплату громадянам, які працюють у зоні відчуження.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні, встановивши фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору, суд зазначає таке.

Суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію з 18 квітня 2024 року по інвалідності, є непрацюючим пенсіонером, що підтверджується даними трудової книжки від 20 жовтня 2009 року та даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) в матеріалах справи.

Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади від 12 лютого 2024 року ОСОБА_1 з 12 лютого 2024 року зареєстрований у смт. Народичі по вул. Полякова, будинок 102 (Житомирська область, Коростенський район), яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесене до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

З 01 січня 2015 року виплату підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення відповідно до статті 39 Закону № 796-XII було припинено у зв`язку з набранням чинності Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, статтю 39 Закону № 796-XII було виключено.

17 липня 2018 року Рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2018 зазначені зміни було визнано неконституційними, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати їй підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ

Листом від 31 липня 2024 року № 19241-18831/К-02/0600/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача про те, що він є працюючою особою та в матеріалах електронної справи відсутні документи, які б підтверджували статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи"). Також пенсійний орган зазначив, про те що частина друга статті 39 Закону № 796-ХІІ не передбачає та не дає права на нарахування і виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон № 796-XII.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону № 796-XII (у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року) громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати (частина друга цієї статті).

01 січня 2015 року набрав чинності Закон № 76-VIII, підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого виключено у Законі № 796-XII статті 31, 37, 39, 45.

У подальшому Законом № 987-VIII (згідно з розділом II "Прикінцеві положення" Закону № 987-VIII він набрав чинності з 01 січня 2016 року) включено до Закону № 796-XII статтю 39 такого змісту:

"Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України".

Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності), зокрема, підпункту 7 пункту 4 розділу I Закону № 76-VIII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ як такі, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 вказав, що обмеження чи скасування Законом № 76-VIII пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених статтею 16 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, Закон № 76-VIII у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

У Рішенні Конституційного Суду України встановлено порядок його виконання щодо застосування статей 53 і 60 Закону № 796-ХІІ у редакціях, чинних до внесення змін Законом № 76-VIII, проте застережень щодо порядку застосування статті 39 Закону № 796-ХІІ вказане Рішення не містить.

Тобто вказаним Рішенням Конституційного Суду України відновлено дію статті 39 Закону № 796-XII (у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року), яка із 17 липня 2018 року є чинною.

Спірним в межах цієї справи є питання щодо здійснення нарахування та виплати підвищення до пенсії позивача як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення (в зоні гарантованого добровільного відселення) у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, у зв`язку з не підтвердженням статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Верховний Суд при вирішенні питання наявності у непрацюючого пенсіонера, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, права на доплату, передбачену положеннями статті 39 Закону № 796-XII, за відсутності посвідчення, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, у постанові від 28 травня 2024 року у справі № 240/2236/23 дійшов наступних висновків:

"... що розділ VII Закону України № 796-ХІІ встановлює наявність пільг у осіб, які проживають та(або) здійснюють трудову діяльність на територіях радіоактивного забруднення. Тому при застосуванні вказаної норми визначальним передусім є місце проживання особи, яка звертається за призначенням підвищення до пенсії та наявність у неї статусу непрацюючого пенсіонера.

74. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 06 листопада 2002 року перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком, при цьому, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) має статус непрацюючого пенсіонера.

75. Крім того, на підставі наданих позивачем документів, судами також встановлено, що позивач з 26 серпня 2011 року проживає у місті Коростень Житомирської області, яке відповідно до Переліку № 106 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

76. Таким чином, з вищенаведеного можна дійти висновку про наявність у позивача підстав для отримання підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону № 796-ХІІ (у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року) для непрацюючих пенсіонерів, які проживають на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установленим на 1 січня відповідного календарного року."

Суд з`ясував, що станом на 01 червня 2024 року позивач є непрацюючим пенсіонером, що підтверджується доказами в матеріалах справи: посвідчення серії НОМЕР_1 , трудова книжка від 20 жовтня 2009 року, Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5), а даними Реєстру територіальної громади від 12 лютого 2024 року підтверджено проживання позивача з 12 лютого 2024 року у смт. Народичі Коростенського району Житомирської області, яке відповідно до Переліку № 106 віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Ці докази є належними та достатніми в розумінні КАС України й спростовують доводи відповідача, який не подав суду доказів на підтвердження своїх заперечень.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 19 вересня 2024 року у справі № 600/2955/22-а за аналогічних зі спірними правовідносин, у якій, покликаючись на висновки Суду у вже згаданій постанові від 28 травня 2024 року у справі № 240/2236/23, Верховний Суд наголосив, що не може бути єдиною причиною для відмови уповноваженим органом у виплаті вказаної доплати відсутність у особи посвідчення, що підтверджує статус постраждалого від внаслідок Чорнобильської катастрофи, за умови наявності у особи підтвердженого статусу непрацюючого пенсіонера, встановленого судами, на підставі належних доказів (копія паспорта особи з відміткою про зареєстроване місце проживання чи відповідна довідка органу місцевого самоврядування, тощо), місця проживання непрацюючого пенсіонера, яке має бути віднесено до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно Порядку № 106; періоду проживання особи у вказаному населеному пункті, а також інших обставин, які вказують на добросовісність поведінки особи з метою реалізації нею права на отримання підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону № 796-ХІІ (у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року).

Отже висновки відповідача про те, що позивач не відноситься до кола постраждалих від Чорнобильської катастрофи осіб для цілей виплат відповідно до статті 39 Закону № 796-XII є безпідставними.

Суд також визнає необґрунтованими й доводи про те, що позивач є працюючим пенсіонером, позаяк доказами в матеріалах справи (трудова книжка, Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5)) підтверджено, що позивач з 01 червня 2024 року є непрацюючим пенсіонером. Посилання відповідача на невідображення в ОК-5 звіту з 01 липня 2024 року станом на 02 жовтня 2024 року не дають підстав для висновків про зворотнє, а жодних належних доказів щодо працевлаштування позивача з 01 червня 2024 року та які витребовувались ухвалою суду від 03 вересня 2024 року при відкритті провадження у цій справі, відповідачем не надано.

При визначенні розрахункової величини для проведення розрахунку доплати до пенсії непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні радіоактивного забруднення, слід врахувати, що 01 січня 2017 року набрав чинності Закон № 1774-VІІІ.

Пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій (зі змінами, внесеними згідно із Законом від 19 грудня 2019 року № 410-IX).

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року (зі змінами, внесеними згідно із Законом від 15 травня 2018 року № 2415-VIII).

Згідно з пунктом 9 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VIII до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Вирішуючи питання чи застосовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року, для визначення розміру підвищення пенсії особам, які мають право на таке підвищення відповідно до частини другої статті 39 Закону № 796-XII, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 240/19227/21 зробила правовий висновок, згідно з яким з набранням чинності Законом № 1774-VIII мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина, зокрема, для обрахунку підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, право на яке у таких осіб виникло на підставі статті 39 Закону № 796-ХІІ (у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року). Закон № 1774-VIII прийнятий у часі пізніше від Закону № 796-ХІІ, а тому повинна застосовуватися визначена ним розрахункова величина - прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Відповідно до встановлених обставин у цій справі за наведеного правозастосування позивач має право на щомісячне підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, що дорівнює трьом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, установленим на 1 січня відповідного календарного року.

Такі ж висновки за подібних правовідносин зроблено Верховним Судом у постанові від 20 серпня 2024 року у справі № 460/37500/22, які в силу частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, за результатом розгляду цієї адміністративної справи суд доходить висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту та поновленню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 01 червня 2024 року нарахування та виплату підвищення до пенсії позивача як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Тому, вимоги в частині застосування мінімального прожиткового мінімуму (як розрахункової величини, вказаної у позовній заяві) для визначення розміру підвищення до пенсії відповідно до частини другої статті 39 Закону № 796-XII задоволенню не підлягають.

Тому позов слід задовольнити частково.

Зважаючи на відсутність понесених позивачем судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 КАС України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вулиця О. Ольжича, будинок 7, місто Житомир, 10003, ) щодо відмови у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01 червня 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 01 червня 2024 року нарахувати та виплатити підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює трьом прожитковим мінімумам для працездатних осіб (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

03.10.24