Справа № 400/3535/23
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/3535/23

Перша інстанція суддя Ярощук В.Г.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенко О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство оборони України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Військовій частині НОМЕР_1 , а саме:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання довідки позивачу про його безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року включно згідно з Додатком № 1 до телеграми Міністра оборони України від 25 березня 2022 року № 248/1298;

- зобов`язання відповідача видати позивачу довідку про його безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року включно згідно з Додатком № 1 до телеграми Міністра оборони України від 25 березня 2022 року № 248/1298.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року частково задоволено позовні вимоги, а саме:

- визнано протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання довідки ОСОБА_1 про його безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року;

- зобов`язано Військову частину частини НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку, яка містить відомості про прийняття ним участі у бойових діях або у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги відповідача обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог так ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) не є належним відповідачем у даній справі, оскільки позивач не був відкомандированим у 2022 році до Військової частини НОМЕР_1 та остання не володіє інформацією про обставини проходження позивачем військової служби у спірному періоді.

В свою чергу, позивачем подано відзив на апеляційну скаргу у якому зазначено про те, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як належним відповідачем у даній справі є Військова частина НОМЕР_1 .

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно п. 1 наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 18 січня 2022 року № 8/ДСК «Про залучення особового складу до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях» позивача, як військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 , залучено з 26 січня 2022 року для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Згідно з пп. 1.1.1.14.2 п. 1 наказу Командувача об`єднаних сил «по стройовій частині» від 02 лютого 2022 року № 26/дск позивач вважався з 27 січня 2022 року таким, що прибув до складу сил та засобів, і бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Відповідно до посвідчення про відрядження від 27 січня 2022 року № 372/2/14 позивача відряджено у підпорядкування командувача ООС з 27 січня 2022 року.

Факт прибуття і вибуття позивача у місце відрядження засвідчено гербовою печаткою Військової частини НОМЕР_1 ІІ (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

У листі Військової частини НОМЕР_4 від 28 грудня 2022 року № 350/302/2/2252 зазначено, що позивач дійсно приймав безпосередню участь у бойових діях, забезпечуючи здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у період з 24 лютого 2022 року по 29 серпня 2022 року включно.

Згідно з пп. 18 п. 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_4 «з адміністративно-господарської діяльності» від 01 листопада 2022 року № 447-г «Про виплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану особовому складу Військової частини НОМЕР_4 » позивачу виплачено додаткову винагороду в розмірі 100000 грн, за період з 11 червня 2022 року по 28 серпня 2022 року. Підставою для цього нарахування зазначено довідку Військової частини НОМЕР_1 від 01 листопада 2022 року № ОСУВ Хортиця/8/1337.

За період з лютого по червень 2022 року позивачу нараховано додаткову винагороду в розмірі, що не перевищував 30000,00 грн на місяць, що підтверджується довідкою про доходи № 372/9/46, виданої Військовою частиною НОМЕР_5 14 квітня 2023 року.

При цьому, позивач разом із іншими військовослужбовцями звернувся до відповідача із колективним зверненням щодо надіслання до Військових частин НОМЕР_4 , НОМЕР_2 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 довідки про період його безпосередньої участі у бойових діях для нарахування та виплати додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за період їхнього відрядження відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова КМУ № 168) за період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року.

У листі від 03 лютого 2023 року № 350/147/2/185пс Військова частина НОМЕР_9 , яка за дорученням Міністра оборони України розглянула відповідне колективне звернення, повідомила, що документальних підтверджень про безпосередню участь позивача у бойових діях за період з 13 квітня по 10 червня 2022 року до військової частини не надходило.

Вважаючи, що відповідач протиправно не надав позивачу довідку про його безпосередню участь у бойових діях за період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року, що призвело до невиплати йому установленої Постановою КМУ № 168 додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції ухвалено рішення про задоволення позовних вимог до ВЧ НОМЕР_1 , з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» (втратив чинність 07 травня 2022 року), стратегічне керівництво силами та засобами Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України.

Згідно ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», керівництво силами та засобами Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо у Донецькій та Луганській областях, здійснює Командувач об`єднаних сил, який призначається Президентом України за поданням начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», командувач об`єднаних сил реалізує свої повноваження через Об`єднаний оперативний штаб Збройних Сил України. Повноваження Командувача об`єднаних сил визначаються положенням про Об`єднаний оперативний штаб Збройних Сил України, яке розробляється Генеральним штабом Збройних Сил України та затверджується Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України за поданням Міністра оборони України.

Згідно ч. 5 ст. 9 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», військовослужбовці, працівники правоохоронних органів та інші особи, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на час проведення таких заходів підпорядковуються Командувачу об`єднаних сил, рішення якого є обов`язковими до виконання.

Втручання будь-яких осіб незалежно від посади в управління заходами із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях не допускається.

З іншого боку, Перелік органів військового управління, юрисдикція яких поширюється на всю територію України затверджено наказом Міністерства оборони України від 20 травня 2016 року № 270, пунктом 17 якого визначено Командування об`єднаних сил Збройних Сил України.

Між тим, згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування;

Згідно ч. 1 ст. 48 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Згідно ч. 2 ст. 48 КАС України, якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач згоден на його заміну іншою особою, але така особа не згодна на участь у справі, суд залишає позовну заяву без розгляду, про що постановляється відповідна ухвала.

Згідно ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Згідно ч. 4 ст. 48 КАС України, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Згідно ч. 6 ст. 48 КАС України, після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Згідно ч. 7 ст. 48 КАС України, заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення;

3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 317 КАС України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо надання довідки ОСОБА_1 про його безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року.

В даному випадку, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_4 та був відкомандирований з 27 січня 2022 року для залучення до сил і засобів об`єднаних сил на підставі наказу ГШ від 18 січня 2022 року.

Наказом Командувача об`єднаних сил від 02 лютого 2022 року позивача визнано таким, що прибув до складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій і Луганській областях.

В свою чергу, вважаючи, що Командуванням об`єднаних сил Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_1 ) протиправно не інформовано Військову частину НОМЕР_4 про безпосередню участь позивача у бойових діях, у період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року, чим порушено право позивача на отримання додаткової винагороди (постанова КМУ № 168), позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами позивача, що у межах спірних правовідносин саме Військовою частиною НОМЕР_1 допущено порушення прав позивача у відповідній частині.

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у межах доводів та вимог апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з аналізу вищевикладених норм права вбачається, що керівництво силами та засобами Збройних Сил України, інших утворень та служб, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо у Донецькій та Луганській областях, здійснює Командувач об`єднаних сил, який призначається Президентом України за поданням начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України.

При цьому, військовослужбовці, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, на час проведення таких заходів підпорядковуються Командувачу об`єднаних сил, рішення якого є обов`язковими до виконання.

В свою чергу, з відкритих джерел та зібраних у справі доказів вбачається, що станом на лютий 2022 року Командувачем об`єднаних сил був генерал-лейтенант ОСОБА_2 .

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) є іншою структурою військового управління, юрисдикція якої поширюється на всю територію України.

З відкритих джерел та зібраних у справі доказів вбачається, що станом на лютий 2022 року Командувачем об`єднаних сил Збройних Сил України був генерал-лейтенант ОСОБА_3 .

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що Командувач об`єднаних сил та Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України є різними посадовими особами в різних органах військового управління, з різною територіальною юрисдикцією.

Вказані обстави підтверджують викладену у довідці Військової частини НОМЕР_1 від 02 червня 2023 року № 313/11/514 інформацію про те, що позивач за 2022 рік у відрядження до Військової частини НОМЕР_1 не прибував.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами Військової частини НОМЕР_1 про те, що вона не може володіти інформацією про обставини проходження позивачем військової служби в іншому органі військового управління, а як наслідок командир Військової частини НОМЕР_1 (Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України) не міг повідомляти відповідну інформацію Військовій частині НОМЕР_4 на виконання вимог п. 4 телеграми Міністра оборони України № 248-1298 від 25 березня 2022 року.

Тобто, у межах спірних правовідносин, вимоги п. 4 телеграми Міністра оборони України № 248-1298 від 25 березня 2022 року щодо повідомлення про обставини служби відряджених військовослужбовців до їх частин мав виконувати Командувач об`єднаних сил, а не Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України.

З іншого боку, як вбачається з гербової печатки, яка проставлялась на наказах Командувача об`єднаних сил ОСОБА_4 , на ній зазначено назву Військової частини НОМЕР_1 ІІ та код ЄДРПОУ № НОМЕР_3 .

В свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції, дійсно належить Військовій частині НОМЕР_1 , тобто Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України.

При цьому, з наданих до суду першої інстанції документів Міністерством оборони України вбачається, що Військова частина НОМЕР_1 ІІ не є юридичною особою та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вона не зареєстрована.

Проте, сам лише факт використання гербової печатки із зазначеним змістом не підтверджує висновків суду першої інстанції про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 є одним органом, так як вже зазначено вище, ІНФОРМАЦІЯ_2 є різними органами військового управління, з різним керівництвом та з різною територіальною юрисдикцією.

В свою чергу, з аналізу вищевикладених норм процесуального права вбачається, що окремий орган військового управління, навіть не маючи статусу юридичної особи, може виступати у якості окремого суб`єкту владних повноважень в судовому процесі (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України)

При цьому, як зазначено в довідці Військової частини НОМЕР_1 від 27 квітня 2023 року № 313/11/2469, гербова печатка Військової частини НОМЕР_1 ІІ з 11 червня 2022 року передана до ОСУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », як окремого угруповання військ, а не до Військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене, всупереч покладених на суд першої інстанції обов`язків, останнім належним чином не встановлено належності відповідача у даній справі та не здійснено його заміни на належного, як і не залучено належного відповідача у якості співвідповідача до розгляду даної справи.

Таким чином, за наслідком неналежного дослідження доводів та клопотань сторін, а також за наслідком неналежного виконання своїх процесуальних обов`язків, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про необхідність задоволення позовних вимог.

Вказані обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям у справі нового рішення на підставі положень п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України.

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що на стадії апеляційного розгляду справи суд позбавлений можливості перевіряти правомірність дій та бездіяльність інших суб`єктів владних повноважень, які не залучались до розгляду даної справи в суді першої інстанції.

При цьому, чинні норми КАС України не наділяють суд апеляційної інстанції повноваженнями вчиняти процесуальні дії щодо залучення співвідповідача (заміни неналежно відповідача) або скасовування рішення суду та направлення справи для продовження розгляду (нового розгляду) судом першої інстанції за вказаних обставин.

Відповідний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 22 грудня 2021 року (справа № 460/433/21), від 24 квітня 2024 року (справа № 260/1084/19), від 11 травня 2023 року (справа № 120/5061/21-а).

Тобто, наведені порушення суду першої інстанції неможливо усунути у суді апеляційної інстанцій з огляду на встановлені процесуальні правила й обмеження.

При цьому, за умови первинного визначення позивачем у якості відповідача Військову частину НОМЕР_1 , колегія суддів позбавлена можливості надавати правову оцінку діям інших органів військового управління, а як наслідок вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

В свою чергу, колегія суддів повідомляє позивача, що відновлення його порушених прав можливе лише за наслідком скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанції, ухвалених у даній справі, Верховним Судом, з направленням даної справи на новий розгляд до суду першої інстанції, або за наслідком реалізації позивачем свого права на звернення до суду з аналогічними позовними вимогами до належного відповідача (його правонаступника).

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року, з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство оборони України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян