Справа № 560/11936/24
Суддя: Михайлов О.О.
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

03 жовтня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Михайлова О.О. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №64 від 08.02.2024 яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

2. Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення пенсії за віком період періоди відображені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05.08.1980 року; період роботи з 14.04.1983 по 16.05.1994 років в Хмельницькому обласному управлінні місцевої промисловості Старокостянтинівська фабрика побутових товарів/Акціонерне товариство закритого типу «Райдуга», відображені у архівному витязі від 01.02.2024 року № Г-132.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2024 року про призначення їй пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги мотивовані тим, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в призначенні позивачці пенсії за віком є неправомірною та такою, що порушує її конституційні і соціальні права на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 16.08.2024 Хмельницьким окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 17.09.2024 подано відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечує. Зазначає, що 02.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. До заяви про призначення пенсії позивачкою надано, зокрема, трудову книжку НОМЕР_2 від 05.08.1980 та архівний витяг від 01.02.2024 №Г-132.

Вказує, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 64 від 08.02.2024 відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 02.02.2024 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 29 років, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV.

Зазначає, що підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №64 від 08.02.2024 яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення пенсії за віком періоди відображені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05.08.1980 року, період роботи з 14.04.1983 по 16.05.1994 років в Хмельницькому обласному управлінні місцевої промисловості Старокостянтинівська фабрика побутових товарів/Акціонерне товариство закритого типу «Райдуга», відображені у архівному витязі від 01.02.2024 року № Г-132 та зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2024 року про призначення їй пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" немає.

У відзиві також заявлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.

Враховуючи те, що дана справа є незначної складності, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не надано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами з урахуванням ст. 126 КАС України, відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.02.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До заяви про призначення пенсії позивачкою надано, зокрема, трудову книжку НОМЕР_2 від 05.08.1980 та архівний витяг від 01.02.2024 №Г-132.

Заяву позивачки за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.02.2024 №64 відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 02.02.2024 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 29 років, передбаченого ст. 26 Закону № 1058- IV.

Зазначено, що згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивачки становить 12 років 01 місяць 08 днів, що не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До страхового стажу позивачки не зараховано:

- періоди роботи, відображені у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 05.08.1980, оскільки написання імені на титульному листі трудової книжки не відповідає імені у паспорті заявниці;

- період роботи з 14.04.1983 по 16.05.1994, відображений у архівному витязі від 01.02.2024 №Г-132, оскільки ім`я не відповідає імені у паспорті особи.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 14.03.2024 №2200-0214-8/25272 позивачку повідомлено, що на її заяву від 02.02.2024 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Вважаючи свої права порушеними таким рішенням, позивач звернулася до суду з позовом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно зі ст. 26 Закону № 1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Як слідує з оскаржуваного рішення, саме відсутність необхідного стажу стала підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв (частина перша статті 56 Закону № 1788-XII).

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договору і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Крім того, Інструкцією № 162, що діяла у спірний період роботи позивача, унормовано, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника - прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення. У графi 4 трудової книжки зазначається пiдстава для внесення запису до трудової книжки - наказ (розпорядження) керiвника пiдприємства, дата його видачi i номер.

Судом встановлено, що відповідач спірним рішенням відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивачки:

- періодів роботи, відображених у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 05.08.1980, оскільки написання імені на титульному листі трудової книжки не відповідає імені у паспорті заявниці;

- періоду роботи з 14.04.1983 по 16.05.1994, відображеному у архівномому витязі від 01.02.2024 №Г-132, оскільки ім`я не відповідає імені у паспорті особи.

З документів, долучених позивачем до матеріалів справи судом встановлено, що у паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , зазначено прізвище, ім`я та по батькові позивачки: " ОСОБА_1 ", російською мовою " ОСОБА_1 " дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 05.08.1980 року зазначено прізвище позивачки російською мовою:

- ОСОБА_2 (закреслено);

- ОСОБА_3 (закреслено);

- ОСОБА_4 ;

ім`я та по батькові позивачки (російською мовою): " ОСОБА_5 ", дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В архівній довідці від 01.02.2024 року № Г-132 зазначено прізвище, ім`я та по батькові позивачки в наказі на прийняття на роботу від 14.04.1983 року № 39-К (російською мовою): " ОСОБА_6 ", а в наказі про звільнення з роботи від 16.05.1994 року № 30-к (українською мовою): " ОСОБА_1 ".

Відповідності до свідоцтва про народження позивачки виданого 07.02.1962, її прізвище, ім`я та по батькові російською мовою: " ОСОБА_6 ".

У дипломі донецького індустріального технікуму серії НОМЕР_4 прізвище позивачки " ОСОБА_6 ".

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 17.11.1984, після реєстрації шлюбу 17.11.1984 року позивачка обрала замість свого прізвища " ОСОБА_2 " прізвище чоловіка " ОСОБА_3 ".

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 27.02.1987 у позивачки залишилось прізвище " ОСОБА_3 ".

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 від 18.06.1987, " ОСОБА_7 " після реєстрацію шлюбу обрала прізвище чоловіка " ОСОБА_4 ".

За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Суд зауважує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме відомості про підприємство, дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

У свою чергу згідно з вимогами статті 101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до підприємств, у яких працював позивач, або архівних установ для отримання відомостей щодо спірного періоду роботи позивача.

Також відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_8 , виданого Староконстянтинівським РВ УМВС України в Хмельницькій області 01.04.1999, позивачка - ОСОБА_1 (на російській мові « ОСОБА_1 »).

Однак, з копії паспорта позивачки серії НОМЕР_3 , виданого Старокостянтинівським РВ УМВС України в Хмельницькій області 01.04.1999, судом встановлено, що російською мовою по батькові позивача зазначено " ОСОБА_8 ", як і в решті документів, що долучені позивачем до матеріалів справи, а не " ОСОБА_9 ", як зазначає у відзиві на позовну заяву відповідач.

Отже, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що мова йде про одну і ту ж особу, але мають місце лінгвістичні відмінності в написанні імені " ОСОБА_10 " українською мовою та " ОСОБА_10 ", " ОСОБА_10 " російською мовою, при цьому дата народження в документах позивачки збігається.

Відтак, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №64 від 08.02.2024 є протиправними.

Ухвалою від 24.09.2024 судом витребовувалася у відповідача копія пенсійної справи позивача.

На виконання вимог ухвали суду позивачем надано копію пенсійної справи позивача. З Форми РС-право судом встановлено, що позивачці зараховані періоди до страхового стажу:

- з 01.09.1977 по 23.06.1980;

- з 09.06.1985 по 08.06.1988;

- з 01.07.1994 по 01.07.1999;

- з 17.08.1999 по 30.11.2000.

Відтак, необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи:

- з 05.08.1980 по 02.02.1983;

- з 14.04.1983 по 08.06.1985;

- з 09.06.1988 по 16.05.1994;

- з 17.05.1994 по 30.06.1994;

- з 02.07.1999 по 16.08.1999.

У позовних вимогах позивачка також просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути її заяву від 02.02.2024 року про призначення їй пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо вказаної позовної вимоги, суд зазначає що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17.

У силу частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами першою, другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Отже, право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачу, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов`язком суду, який має приймати рішення в межах позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги можливість у той чи інший спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього).

Суд зауважує, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, що пов`язано з публічно-правовим характером спірних відносин та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може і зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів, порушення яких встановлено судом.

Абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам "Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту", ухваленої на 114-й сесії 12.05.2004, передбачено, що, відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов`язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов`язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов`язок розв`язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64).

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Зі змісту пункту 49 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Єфименко проти України" можливо дійти висновку про те, що не розглядається у якості ефективного засіб захисту, який: "є залежним від розсуду відповідних органів влади і не є безпосередньо доступним для того, кого він стосується".

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

А відповідно до частин першої, другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Отже, невід`ємною частиною конституційного права на судовий захист є можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог щодо поновлення яких встановлена у належній судовій процедурі та формалізована у судовому рішенні, що забезпечено конкретними гарантіями, які б дозволяли реалізувати його в повному об`ємі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя.

Як встановлено судом з матеріалів справи, з урахуванням періодів, що необхідно зобов`язати до страхового стажу позивача за рішенням суду, стаж позивачки буде недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відтак позовна вимога щодо повторного розгляду заяви позивачки про призначення їй пенсії за віком є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 968,96 гривень, враховуючи часткове задоволення позовних вимог та приписи ч. 8 ст. 139 КАС України, на користь позивача необхідно стягнути 968,96 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оскільки рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.02.2024 №64 в частині визначення страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи:

- з 05.08.1980 по 02.02.1983;

- з 14.04.1983 по 08.06.1985;

- з 09.06.1988 по 16.05.1994;

- з 17.05.1994 по 30.06.1994;

- з 02.07.1999 по 16.08.1999.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_9 )
Відповідачі:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29013 , код ЄДРПОУ - 21318350) Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, Держпром,під. 3, пов. 2, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61022 , код ЄДРПОУ - 14099344)

Головуючий суддя О.О. Михайлов