Справа № 420/3601/24
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3601/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місцепроживання: АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місце зн6аходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 02 лютого 2024 року (документ сформований в системі Електронний суд 01.02.2024) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місцепроживання: АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місце зн6аходження: АДРЕСА_2 ), в якій позивач просив:

Визнати протиправними та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 27 січня 2024 № 575 прийняте щодо посадовими особами НОМЕР_2 прикордонного загону щодо ОСОБА_1 .

Постановити щодо Відповідача окрему ухвалу щодо явних порушень порядку прийняття Оскаржуваного рішення з боку Відповідача, зокрема незазначення причин відмови в перетинанні державного кордону всупереч ч. 1 ст. 14 Закону України "Про прикордонний контроль", а також про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Ухвалою від 07 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до провадження відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку ч.5 ст. 262 КАС України.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 27 січня 2024 року посадовими особами Відповідача щодо Позивача було прийняте рішення про відмову в перетинанні державного кордону України № 575, яке, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.

Так, позивач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.

Позивач зазначає, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 14 Закону і самої форми (де такі вимоги прописані безпосередньо на бланку), оскаржуване рішення не містить жодних причин відмови.

Також на переконання позивача, відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 249 КАС України наявні підстави для постановлення окремої ухвали щодо таких відвертих порушень порядку прийняття Оскаржуваного рішення з боку Відповідача, а також про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Позивач зазначив, що для перетину державного кордону, окрім паспортного документа він надав Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_5 від 15.09.2022 р., в якому зазначено, що Позивач є непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до п. 26 Правил визначено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 21 та 22 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

На думку позивача, є очевидним, що особа, яка визнана непридатною до військової служби не підлягає на військову службу під час мобілізації.

Таким чином, у Позивача, як у особи визнаної непридатною до військової служби за станом здоров`я, відсутній військовий обов`язок, а отже Позивач не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, що відповідно до п. 26 Правил надає Позивачеві право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану.

До суду 22 лютого 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до частин 1, 2 ст. 7 Закону № 1710-УІ паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Так, представник відповідача зазначив, що Указом Президента України № 64/2022 встановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

З метою врегулювання питань перетинання громадянами України державного кордону України під час воєнного стану Кабінетом Міністрів України внесено зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, якими визначено умови, за яких чоловіки - громадяни України призивного віку (18 - 60 років), мають право на перетинання державного кордону України.

Представник відповідача зазначив, що рішення про надання дозволу на перетинання державного кордону на виїзд з України (відмову у перетинанні державного кордону) приймається безпосередньо в пункті пропуску відповідно до вимог законодавства, що регламентує порядок виїзду за кордон громадян України в умовах дії на території України правового режиму воєнного стану та після вивчення документів, що підтверджують наявність (відсутність) підстав для надання такого дозволу.

Представник відповідача зазначив, що на паспортний контроль громадянин ОСОБА_2 надав паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_6 , довідку військово-лікарської комісії видану ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.12.2022 № 38/2366 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного від 16.12.2022 НОМЕР_7 .

В ході проведення фільтраційних заходів у представників прикордонного оперативно- розшукового відділу та СБУ виникли сумніви в законності видачі та дійсності наданих військово-облікових документів, у зв`язку з чим було проінформовано НПУ щодо можливого кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358 ККУ. На місце події прибула СОГ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області та вилучила документи у вищезазначеного громадянина.

Тому позивачу було відмовлено у перетині державного кордону.

Також представник відповідача повідомив, що рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, є одноразовим і діє до усунення таких підстав.

Ухвалою від 23 квітня 2024 року розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи розпочато спочатку. Розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання.

До суду 30 квітня 2024 року від відповідача надійшла заява про виконання ухвали суду (вхід. № ЕС/17567/24), до якої долучені витребувані судом докази та надані додаткові пояснення по суті позовних вимог.

До суду 10 червня 2024 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю (вхід. № ЕС/23577/24).

Також до суду 01 липня 2024 року від відповідача надійшли додаткові пояснення (вхід. № ЕС/26635/24), в яких представник відповідача повідомив, що для перетину державного кордону, окрім паспортного документа позивач надав Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_5 від 15.09.2022 р., в якому зазначено, що Позивач є непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Разом з цим, відомості, які внесені в Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_5 від 15.09.2022 (далі - ТПВ), суперечать один одному.

У ТПВ зазначено, що:

п. 7 - позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку;

п. 10 - тимчасове посвідчення видано з виключенням з військового обліку;

п. 12 - «На підставі абз. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову під час мобілізації»;

п. 13 - 15.09.2022 «знятий з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 за ст. 23 З У «Про МП та М»»;

п. 14 - 15.09.2022 позивач виключений з військового обліку.

Тобто, згідно відомостей з ТПВ позивач виключений та знятий з військового обліку в один день - 15.09.2022.

Відповідно до п. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232) зазначені підстави для зняття з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а у п. 6 ст. 37 цього Закону - підстави для виключення з військового обліку.

Позивач відповідно до п. 6 ст. 37 Закону № 2232 підлягав саме виключенню з військового обліку, а не зняттю з нього, та на нього не може поширюватися ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 2232 у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Отже, як зазначено у позові, позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, що виключає віднесення його до категорії військовозобов`язаних. А це в свою чергу виключає можливість застосування до нього ст. 23 Закону № 3543, тому що він не може бути військовозобов`язаним у зв`язку із непридатністю за станом здоров`я. Тобто, згадані записи у ТПВ суперечать п.п. 3 п. 6 ст. 37 Закону № 2232.

Крім того, представник відповідача звертає увагу, що у ТПВ запис про абз. 3 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543 не відповідає дійсності, оскільки позивач не визнаний в установленому порядку особою з інвалідністю чи визнаний висновком військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії), про що зазначено в самій нормі закону.

Тобто позивач надав ТПВ, згідно з якого одночасно є придатним (військовозобов`язаним) та непридатним до військової служби, що згідно законодавства є взаємовиключним.

Представник відповідача звертає увагу, що для уникнення безпідставного виїзду військовозобов`язаних за кордон під час дії воєнного стану, уповноважені особи Держприкордонслужби в пунктах пропуску у громадян чоловічої статі віком 18-60 років перевіряють військово - облікові документи.

В ході проведення фільтраційних заходів з позивачем, у представників прикордонного оперативно-розшукового відділу та СБУ виникли сумніви в законності видачі та дійсності наданих військово-облікових документів, у зв`язку з чим було проінформовано НПУ щодо можливого кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358 ККУ. На місце події прибула СОГ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області та вилучила документи у позивача, у зв`язку з чим уповноваженою особою Держприкордонслужби було прийняте рішення про відмову в пропуску через державний кордон.

Тому, представник відповідача вважає, що уповноважені особи Держприкордонслужби в пункті пропуску пропуска діяли правомірно.

Крім того, представник відповідача зазначив, що оскаржуване рішення відповідача має разовий характер і вичерпало свою дію фактом його виконання, тому при пред`явлені позивачем документів, які надають право на перетин державного кордону на виїзд з України, оскаржуване рішення відповідача жодним чином не створить перешкод для перетину позивачем кордону України, за наявності на те законних підстав.

Ухвалою, що занесено до протоколу підготовчого засідання від 03.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 04.09.2024 року.

На судове засідання по суті представники сторін не з`явились, тому ухвалою, що занесено до протоколу судового засідання від 04.09.2024 року продовжено розгляд справи у порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено паспортом громадянина України серія НОМЕР_8 (а.с. 11-12)

Суд встановив, що рішенням НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) № 575 від 27.01.2024 року про відмову в перетинанні державного кордону України позивачу відмовлено у перетинанні державного кордону України у напрямку виїзду з України (а.с. 71).

Відповідачем надано пояснення від 28.04.2024 року ОСОБА_3 , який по суті поставлених питань пояснив: Я, ОСОБА_3 виконував наказ на охорону державного кордону в ПП «Старокозаче» у період з 08 год. 00 хв. 27.01.2024 року по 20 год. 00 хв. 27.01.2024 року в прикордонному напрямку. Орієнтовно о 12.50 отримав доповідь щодо прибуття на виїзд з України ОСОБА_1 , який на прикордонний контроль надав ТПВ та довідку ВЛКВ. В ході проведення фільтраційних заходів спільно з офіцерами ГОРВ СБУ (ДКР) у офіцера СБУ виникли сумніви щодо дійсності та законності видачі документів, про що було проінформовано НПУ. За результатами проведених слідчих дій СОГ НПУ було вилучено військово-облікові документи громадянина ОСОБА_4 , у зв`язку з чим, було прийнято рішення про відмову в пропуску через кордон (а.с. 70).

Судом досліджено фотокопія тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_9 , виданого ОСОБА_1 та встановлено, що відповідно до:

п. 7 - позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, 15.09.2022 р. ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

п.9 - повторному медичному пересвідченню не підлягає;

п. 10 - тимчасове посвідчення видано з виключенням з військового обліку;

п. 12 - «На підставі абз. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову під час мобілізації»;

п. 13 - 15.09.2022 «взятий на військовий облік», 15.09.2022 «знятий з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 за ст. 23 З У «Про МП та М»»;

п. 14 - 15.09.2022 позивач виключений з військового обліку. (а.с. 15-16).

Не погодившись з прийнятим рішенням про відмову у перетинанні кордону, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України "Про прикордонний контроль".

Відповідно до ч. 1,2 ст. 2 Закону України "Про прикордонний контроль" прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 Закону України "Про прикордонний контроль" прикордонний контроль здійснюється щодо, зокрема: осіб, які перетинають державний кордон.

Згідно з ч. 3 ст. 6 цього Закону, пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ.

Пунктом 3 вказаного вище Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Воєнний стан був продовжений Указами Президента України, який діє і на теперішній час.

Також Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Таким чином, з урахуванням введення в Україні воєнного стану, право особи на вільний перетин державного кордону України діє з відповідними обмеженнями.

Загальний порядок перетину державного кордону України визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (далі, - Правила № 57).

Із веденням воєнного стану у Правила № 57 були внесені зміни та пунктами 2-1 - 2-19 передбачено осіб, які у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану мають право перетинати державний кордон.

Відповідно до п. 2--6 Правил № 57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2----1 та 2--2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також пункті 2-14 цих Правил.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).

Так, суд встановив, що орієнтовно о 12.50 27.01.2024року на ПП «Старокозаче» прибув на виїзд з України ОСОБА_5 , який на прикордонний контроль, у тому числі, надав Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, відповідно до якого позивач виключений з військового обліку та не підлягає мобілізації на підставі абз. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та довідку ВЛК.

Також, суд встановив, що в ході проведення фільтраційних заходів спільно з офіцерами ГОРВ СБУ (ДКР) виникли сумніви щодо дійсності та законності видачі документів, зокрема ТПВ, про що було проінформовано НПУ.

Відповідач зазначив, що за результатами проведених слідчих дій СОГ НПУ було вилучено військово-облікові документи громадянина ОСОБА_4 , у зв`язку з чим, було прийнято оскаржуване рішення про відмову в пропуску через кордон.

Позивач зазначає, що оскаржуване рішення не є обґрунтованим, не наведені конкретні причини відмови у перетинанні кордону, та у позивача, як у особи визнаною непридатною до військової служби за станом здоров`я відсутній військовий обов`язок, а отже позивач не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Надаючи оцінку доводам та запереченням сторін суд виходить із застосування норм права таким чином.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 7 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити перевірку підтверджуючих документів та повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.

Згідно з п.12 Правил №57, для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень.

Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред`являє.

У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач наділений повноваження щодо перевірки наданих документів на підтвердження підстав для перетину кордону, в тому числі на предмет їх дійсності та приналежності відповідній особі.

Згідно з п.9 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 року №921, Генеральний штаб Збройних Сил: здійснює загальне керівництво роботою з організації та ведення військового обліку, контроль за станом такої роботи у державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях; визначає особливості ведення військового обліку, а також порядок його ведення органами військового управління, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки та військовими частинами.

Порядком надання дозволу громадянам України, які перебувають на військовому обліку у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, на виїзд за межі місця проживання (місця перебування) з моменту оголошення мобілізації та у воєнний час затвердженого начальником Генерального штабу Збройних Сил України від 28 червня 2022 року визначено, що Дозвіл не надається громадянам України, які: виключені з військового обліку відповідно до частини 6 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Підставою для їх виїзду за межі проживання (місця перебування) з моменту оголошення мобілізації та у воєнний час є відповідний запис та відмітка про виключення з військового обліку у військовому квитку.

Відповідно до п.1 Порядку виготовлення, видачі та знищення тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, затвердженого наказ Міністерства оборони України 21 листопада 2017 року №610, який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства оборони № 509 від 25.07.2024, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного (далі - тимчасове посвідчення) є документом, що посвідчує особу військовозобов`язаного, який перебуває у запасі осіб офіцерського складу або осіб рядового, сержантського і старшинського складу (далі - військовозобов`язаний), та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Згідно з п. 3 цього Порядку, тимчасове посвідчення видається військовозобов`язаним, які:

взяті на військовий облік військовозобов`язаних та яким присвоєно первинні військові звання офіцерського складу запасу (до надходження їх особових справ);

втратили військові квитки (до їх отримання);

не проходили військову службу (навчальні збори) та не мають військово-облікової спеціальності;

визнані призовними комісіями непридатними в мирний час, обмежено придатними у воєнний час до військової служби за станом здоров`я (до підтвердження цього рішення під час повторного медичного огляду);

прибули з місць позбавлення волі.

У письмових поясненнях відповідач навів сумніви у достовірності наданого позивачем тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, що з урахуванням положення Порядку виготовлення, видачі та знищення тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, затвердженого наказ Міністерства оборони України 21 листопада 2017 року №610, є обґрунтованими та належали відповідній перевірки.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону України "Про прикордонний контроль", іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Відповідно до п.15 Правил №57, на підставі рішення уповноваженого законом державного органу про тимчасову відмову у виїзді за кордон (заборону виїзду), прийнятого відповідно до статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону відмовляє громадянину у перетинанні державного кордону, про що виносить обґрунтоване письмове рішення із зазначенням причин відмови, один примірник якого видається громадянинові.

За таких встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що відповідач, приймаючи рішення № 575 від 27.01.2024 року про відмову в перетинанні державного кордону діяв у спосіб, порядок та в межах наданих законом повноважень.

Щодо посилання позивача на відсутність зазначення у рішенні конкретних причин відмови у перетинанні державного кордону, суд зазначає таке.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.06.2023 № 457 затверджено форма рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, в якій передбачено графу причини відмови іноземцю, особі без громадянства або громадянину України в перетинанні.

У оскарженому рішенні вказана графа не є заповненою, що є порушенням положень ст.14 Закону України "Про прикордонний контроль" та п.15 Правил №57.

Однак, здійснивши сукупний аналіз доказів у цій справі, суд доходить висновку, що наведене не може бути підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення в цілому, оскільки за результатами дослідження повноти та достатності наданих позивачем документів для виїзду за кордон в умовах воєнного стану, уповноважені особи органу Державної прикордонної служби обґрунтовано виходили з того, що їх сукупність не підтверджує право на перетин державного кордону.

На підставі викладеного, враховуючи встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги не належать задоволенню.

Щодо вимог позивача - постановити щодо Відповідача окрему ухвалу щодо явних порушень порядку прийняття Оскаржуваного рішення з боку Відповідача, зокрема незазначення причин відмови в перетинанні державного кордону всупереч ч. 1 ст. 14 Закону України "Про прикордонний контроль", а також про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними, суд зазначає таке.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Таким чином, суд може постановити окрему ухвалу в порядку ч. 1,2 ст. 249 КАС України якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення.

Разом з цим під час розгляду справи судом не встановлено таких правопорушень.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місцепроживання: АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місце зн6аходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.