Справа № 200/5258/24
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2024-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2024 року Справа№200/5258/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_2 (далі ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі ВЧ НОМЕР_2 , відповідач), в якому просить: - визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення нарахування і виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.03.2023 по день фактичного розрахунку - 28.06.2024; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.03.2023 по день фактичного розрахунку - 28.06.2024, виходячи із розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.09.2023 у справі № 200/2591/23 Військова частина НОМЕР_2 виплатила заборгованість у сумі 21 028,93 грн і 114 563,02 грн 28.06.2024. Тобто, остаточний розрахунок при звільненні Військовою частиною НОМЕР_2 з нею було проведено на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.09.2023 у справі № 200/2591/23 28.06.2024 шляхом зарахування на її рахунок 135 591,95 грн. Проте Військова частина НОМЕР_2 не виплатила середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільнені.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, позивачка необґрунтовано посилається на норми ст. 117 КЗпП України. Передбачені законодавством про працю норми її оплати (загальні норми) не поширюється на порядок нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям (врегульовано спеціальним законодавством). Також вважає, що в разі виплати під час звільнення частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум, розмір відповідальності за несвоєчасні розрахунки має бути також зменшено (пропорційно розміру невиплачених сум). Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

Ухвалою суду від 5 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувано докази.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені обставини, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянину України № НОМЕР_4 , виданого 29.12.2022.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по строковій частині) від 05.03.2023 року № 64 молодшого сержанта ОСОБА_3 , звільненої наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 28 лютого 2023 року № 45-РС у запас за підпунктом «г» (за сімейними обставинами), вирішено вважати такою, що справи та посаду здала і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 05.03.2023 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення з 6 березня 2023 року

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі № 200/2591/23 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_2 про визнання неправомірною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано неправомірною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_4 за період з 25.09.2017 року по 28.02.2018 року, виходячи з базового місяця січень 2008 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_4 індексацію грошового забезпечення за період з 25.09.2017 по 28.02.2018, виходячи з базового місяця січень 2008 року. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати грошового забезпечення ОСОБА_4 за період з 29.01.2020 по 05.03.2023 без урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 05.03.2023 грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 року з урахуванням раніше виплачених сум, визнання неправомірною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення своєчасного розрахунку ОСОБА_4 при звільненні.

Водночас у частині позовних вимог щодо визнання неправомірною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо не виплати компенсації за речове майно, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня 2022 року, зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 виплатити користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за речове майно, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня 2022 року, зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку з 05.03.2023 року - відмовлено.

З матеріалів справи № 200/2591/23, які наявні в КП «ДСС», зокрема відповідного поштового конверту, випливає, що позивачка звернулася із вказаним позовом 03.06.2023.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року у справі № 200/2591/23 апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_2 - залишені без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі № 200/2591/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання неправомірною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії - змінено в мотивувальній частині щодо зазначення редакції норм КЗпП України.

Відповідно до виписки з банківського рахунку від 02.07.2024 в Акціонерному товаристві Комерційному банку «Приватбанк», на виконання рішення суду у справі № 200/2591/23, позивачці 28.06.2026 було зараховано 21028,93 грн індексації грошового забезпечення і 114563,02 грн перерахованого грошового забезпечення.

У довідці відповідача від 01.08.2024 № 1048 зазначено, що за січень 2023 року позивачці нараховано 22070,48 грн грошового забезпечення, а за лютий 2023 року їй нараховано 33599,48 грн грошового забезпечення. Також указано, що середньоденне грошове забезпечення становить 943,56 грн.

Спірні правовідносини виникли з приводу наявності підстав для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно до приписів п. 7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі Порядок № 260), у редакції, чинній на момент звільнення позивачки з військової служби, передбачено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з п. 14 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

У п. 1 розділу XXXI Порядку № 260 зазначено, що грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні з військової служби, тому мать бути застосовані приписи Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Як було встановлено судом, між сторонами в цій справі існував спір щодо належних позивачці сум при звільненні. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі № 200/2591/23 позов ОСОБА_1 був задоволений частково, зокрема, відмовлено в частині позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за речове майно, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня 2022 року.

Тому, з огляду на приписи другого речення ч. 2 ст. 117 Кодексу законів про працю України, саме суд має визначити розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, але не більш як за шість місяців.

Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, передбачено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 розділу ІІ Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зі змісту п. 7 розділу І Порядку № 260 випливає, що середнє грошове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України має розраховуватися виходячи з кількості календарних днів, а не робочих.

Зазначене у довідці відповідача від 01.08.2024 № 1048 середньоденне грошове забезпечення позивачки в розмірі 943,56 грн розраховане у відповідності до наведених приписів законодавства (22070,48 грн + 33599,48 грн)/59 днів).

Позивачку виключено зі списків особового складу 05.03.2023. Отже, починаючи з 06.03.2023 відбулося затримання розрахунку при звільненні.

У періоді з 06.03.2023 по 05.09.2023 184 календарні дні. Отже середній заробіток (грошове забезпечення) за цей період становить 173 615,04 грн (943,56 грн х 184 дні).

Водночас за змістом ч. 2 ст. 117 Кодексу законів про працю України указана сума мала б бути виплачена позивачці в разі, якщо спір (у справі № 200/2591/23) було б вирішено на її користь повністю. Як було зазначено, спір у вказаній справи вирішено на користь позивачки частково, тому суд повинен визначити розмір відшкодування за час затримки, але не більше ніж указана сума.

Законодавець не визначив певні критерії для застосування приписів другого речення ч. 2 ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Тому суд ураховує наступне.

У матеріалах справи № 200/2591/23, які наявні в КП «ДСС», міститься карта особового рахунку працівника за 2023 рік щодо ОСОБА_1 (табельний номер НОМЕР_5 ), в якій зазначено, що в березні 2023 року на користь ОСОБА_1 нараховано 201691,77 грн, що належали їй при звільненні.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі № 200/2591/23 в позивачці виплачено 135 591,95 грн.

Загальний розмір належних позивачці при звільненні виплат повинен був становити 337283,73 грн (201691,77 грн + 135 591,95 грн).

Тож частка коштів, яка не була виплачена позивачці при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачці при звільненні виплат: 135 591,95 грн/ 337283,73 грн х 100 = 40,20 %.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, з урахуванням істотності частки 40,20% становить 69 793,24 грн (173 615,04 грн х 40,20/100).

Суд вважає, що розмір відшкодування за час затримки за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 69 793,24 грн відповідає засадам справедливості і співмірності з урахуванням установлених судом обставин.

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 80, 90, 132-139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення нарахування і виплати ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку (грошового забезпечення) при звільненні з військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_4 середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби в розмірі 69 793,24 (шістдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто три) гривні 24 (двадцять чотири) копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення суду складене 4 жовтня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Куденков