Справа № 620/9787/24
Суддя: Наталія БАРГАМІНА
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року Чернігів Справа № 620/9787/24

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років для осіб офіцерського складу та осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу, при звільненні з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років для осіб офіцерського складу та осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу, при звільненні з військової служби;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 щомісячну премію відповідно до тарифних розрядів за посадою у розмірі 480% при звільненні з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію відповідно до тарифних розрядів за посадою у розмірі 480% при звільненні з військової служби;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в не виплаті компенсації військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного у зв`язку з виконанням обов`язків, ОСОБА_1 при проходженні військової служби в період з лютого 2022 року по квітень 2024 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного у зв`язку з виконанням обов`язків, ОСОБА_1 при проходженні військової служби в період з лютого 2022 року по квітень 2024 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 01.09.2022, додаткової винагороди, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» збільшеної до 100 000 грн. пропорційно дням безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії перебуваючи безпосередньо в районах проведення таких заходів;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 01.09.2022, додаткову винагороду, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» збільшену до 100 000 грн. пропорційно дням безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення таких заходів;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 в день виключення зі списків військової частини;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 15.04.2024 року по день фактичної виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при звільненні грошове забезпечення було виплачено не в повному обсязі. Зазначає, що в період з 24.02.2022 по 01.09.2022 приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф. Також вказує, що не проведення розрахунку при звільненні є підставою для виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідачем було надано відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, вказав, що позивачу було нараховано та сплачено додаткову винагороду за період з 24.02.2022 по 01.09.2022 у відповідності до поданих рапортів командиром підрозділу в розмірі до 30000,00 грн. Вказує, що рапорту командира підрозділу за участь в бойових діях позивача, щодо виплати в розмірі до 100000 гривень (до 70000 гривень з урахуванням раніше сплаченої винагороди до 30000 гривень) не було, так як участі не приймав, і виплати за період 24.02.2022 по 01.09.2022 не проводились. Зазначає, що в період з 24.02.2022 по 17.03.2023 відсутня норма, яка б передбачала звільнення від оподаткування військовим збором доходів військовослужбовців.

Позивачем було подано відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідачем не було проведено з позивачем своєчасний розрахунок при звільненні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 24.02.2022 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , наказом командира військової частини від 15.04.2024 № 106 позивача було виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення з 15.04.2024 (а.с. 26).

Вказаним наказом наказано, зокрема, виплатити по 15.04.2024 надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років для осіб офіцерського складу та осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу, при звільненні з військової служби та щомісячну премію відповідно до тарифних розрядів за посадою у розмірі 480%.

Згідно довідки від 24.05.2024 № 369 позивачу в період з 24.02.2022 по 30.09.2022 нараховувалась додаткова винагорода в розмірі 3000,00 грн. Додаткова винагорода з розрахунку до 100000,00 грн не нараховувалась (а.с. 33).

Згідно довідок від 28.06.2024 № 458, від 01.08.2024 № 683/1 позивачу було нараховано надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% та премію в розмірі 480% (а.с. 38, 73).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, № 469/2024 від 23.07.2024 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Так, відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 17 розділу I Порядку № 260 передбачено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168), пунктом 1 якої було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка", виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів

З 24.02.2022 у військовослужбовців Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

Так, позивач доказів безпосередньої участі в спірний період у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, позивач суду не надав, про обставини такої участі у позовній заяві не зазначив.

Так, листом Військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2024 № 3546 на адвокатський запит представника позивача було повідомлено, що ОСОБА_1 безпосередньої участі у бойових діях за вказаний період не приймав (а.с 32).

Судом, в свою чергу, вжито всіх визначених законом заходів, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, разом з тим, іншу інформацію про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за спірний період, відповідачем не надано.

Таке право має бути підтверджено відповідною довідкою, а нарахування і виплата здійснюватися на підставі чітко визначеного переліку документів (бойових наказів (бойове розпорядження), журналів бойових дій (вахтовий журнал), рапортів (донесення) командира підрозділу (групи) тощо).

При цьому, суд не приймає до уваги довідку військової частини НОМЕР_1 від 29.04.2024 (а.с. 39), оскільки остання є лише підставою для надання особі статусу учасника бойових дій (особи з інвалідністю внаслідок війни) та не підтверджує безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Відтак, з урахуванням зазначеного, у суду відсутні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 01.09.2022, додаткової винагороди, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» збільшеної до 100 000 грн. пропорційно дням безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії перебуваючи безпосередньо в районах проведення таких заходів; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 01.09.2022, додаткову винагороду, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» збільшену до 100 000 грн. пропорційно дням безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення таких заходів.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років для осіб офіцерського складу та осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу, при звільненні з військової служби; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років для осіб офіцерського складу та осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу, при звільненні з військової служби; визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 щомісячну премію відповідно до тарифних розрядів за посадою у розмірі 480% при звільненні з військової служби; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію відповідно до тарифних розрядів за посадою у розмірі 480% при звільненні з військової служби, то суд зазначає наступне.

Як вже було встановленого судом, наказом командира військової частини від 15.04.2024 № 106 позивача було виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення з 15.04.2024, наказано, зокрема, виплатити по 15.04.2024 надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років для осіб офіцерського складу та осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу, при звільненні з військової служби та щомісячну премію відповідно до тарифних розрядів за посадою у розмірі 480%.

Згідно довідок від 28.06.2024 № 458, від 01.08.2024 № 683/1 позивачу за квітень 2024 року було нараховано надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% та премію в розмірі 480% (а.с. 38, 73).

Враховуючи викладене, суд зазначає, що права позивача в цій частині позовних вимог не порушені, спірні виплати позивачу були нараховані в місяці звільнення з військової служби, а тому такі позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в не виплаті компенсації військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного у зв`язку з виконанням обов`язків, ОСОБА_1 при проходженні військової служби в період з лютого 2022 року по квітень 2024 року; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного у зв`язку з виконанням обов`язків, ОСОБА_1 при проходженні військової служби в період з лютого 2022 року по квітень 2024 року, то суду зазначає наступне.

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідно до абзацу другого підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

Відповідно до абзацу третього підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, у період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

Необхідно врахувати, що норма, передбачена абзацом третім п.п.1.7 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, набула чинності 09.07.2022 відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях в умовах воєнного стану» від 19.06.2022 № 2308-IX.

Так, протягом цього спірного періоду, існувало два різних режими надання пільги військовослужбовцям для сплати військового збору: 1) з 24.02.2022 по 08.07.2022, протягом якого військовослужбовці звільнялися від сплати військового збору на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС); 2) з 09.07.2022 по 15.04.2024 протягом періоду їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

Щодо першого періоду, то відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1161 від 30.12.2015 «Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором», підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь: у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів Генерального штабу Збройних Сил України про залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, витягів з наказів Командувача об`єднаних сил, командирів оперативно-тактичних угруповань про прибуття (вибуття) до (з) районів здійснення таких заходів.

Позивачем не надано доказів того, що він у період з 24.02.2022 по 08.07.2022 виконував завдання на підставі наказів Генерального штабу ЗСУ у складі ООС в Донецькій та Луганській областях.

За таких обставин, у позивача відсутні підстави для надання пільги при сплаті військового збору за перший спірний період з 24.02.2022 по 08.07.2022. В цій частині позову належить відмовити.

Щодо пільги при сплаті військового збору за період з 09.07.2022 по 15.04.2024, то необхідно врахувати, що відповідно до підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, порядок підтвердження статусу зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 № 1161 (зі змінами) установлено, що підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів (копій наказів) командирів (начальників) про виплату додаткової винагороди, передбаченої абзацом першим пункту 1 та абзацом другим пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. N 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (Офіційний вісник України, 2022 р., N 25, ст. 1253; 2023 р., N 79, ст. 4481), особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора; особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів; військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора.

Тобто, відповідно до вказаної норми, підстави та умови для звільнення військовослужбовця від сплати військового збору, є такі самі, як для виплати військовослужбовцю додаткової винагороду в розмірі 100000 гривень, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, за безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Згідно довідки від 28.06.2024 № 458 позивачу за березень 2024 було нараховано винагороду в розмірі 100000,00 грн (а.с. 38).

Також згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.05.2024 № 668 позивачу було наказано виплатити додаткову винагороду в розмірі до 100000,00 грн за період з 01.04.2024 по 13.04.2024 (а.с.71).

Тобто, суд доходить до висновку, що за ці періоди у позивача належним чином підтверджений статус особи, яка брала безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів, а за таких обставин, позивач має право на пільги зі сплати військового збору саме за ці періоди.

Так, згідно довідки від 28.06.2024 № 458 позивачу в березні 2024 року військовий збір було нараховано лише на суму грошової допомоги на оздоровлення (25133,25грн *1,5%=377 грн), грошове забезпечення за березень 2024 року та додаткова винагорода з розрахунку 100000,00 грн не оподатковувалась військовим збором.

Згідно довідки від 01.08.2024 № 684/1 при нарахуванні позивачу додаткової винагороди в розмірі до 43333,33 грн за період з 01.04.2024 по 13.04.2024, позивачу було компенсовано 163,37 грн військового збору з грошового забезпечення за вказаний період (грошове забезпечення за період з 01.04.2024 по 15.04.2024 12566,63 грн/15*13*1,5%).

Таким чином, суд встановив, що з грошового забезпечення позивача не було утримано військовий збір за вказані періоди безпосередньої участі у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів, права позивача в цій частині не порушені.

Натомість, за інші періоди право позивача на компенсацію військового збору не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з правовою позицією, висловленою колегією суддів Верховного Суду України у своїй постанові від 17.02.2015 (справа № 21-8а15), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за невикористану відпустку) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Разом з тим, такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Так, статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В той же час, згідно статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - «Закон №2352-ІХ»), який набрав чинності 19.07.2022. передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 Кодексу законів про працю України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Верховний Суд в постанові від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23 зазначив, що період стягнення середнього заробітку умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності новою редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, 19.07.2022, і після цього.

Так, період до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Тож, належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із врахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Під час судового розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що з позивачем не було проведено своєчасно повного розрахунку при звільненні, а остаточну виплату грошового забезпечення відповідачем було проведено 27.05.2024 (а.с. 75).

Отже, вищевказане є підставою для відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Так, згідно наявної в матеріалах справи довідки середньоденне грошове забезпечення позивача складає 837,11 грн (а.с. 72).

За період затримки розрахунку при звільненні з 16.04.2024 по 27.05.2024, суму стягнення слід обраховувати пропорційно розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять 100 відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Так, згідно відомості зарахувань заробітної плати за період з 12.04.2024 по 27.05.2024 позивачу було виплачено після відрахування зборів, податків та інших обов`язкових платежів: 12.04.2024 24756,25 грн, 20.04.2024 100377,00 грн, 27.04.2024 128732,11 грн, 27.05.2024 43496,70 грн. Разом 297362,06 грн, а до відрахування зборів, податків та інших обов`язкових платежів вказана сума становить 299322,45 грн (сума усіх належних позивачу виплат при звільненні) (а.с. 38, 75).

Враховуючи, що позивача було виключено зі списків особового складу військової частини 15.04.2024, виплати, що проведені 20.04.2024, 27.04.2024, 27.05.2024, здійснені з затримкою розрахунку при звільненні.

Отже, сума усіх належних позивачу виплат при звільненні складає 299322,45 грн (що становить 100%), з них до звільнення фактично виплачено 24756,25 грн (грошове забезпечення за березень 2024 року, що становить 8,27% від суми усіх належних на день звільнення виплат) (а.с. 38, 75).

Натомість з затримкою виплачено 274566,2 грн (до відрахування зборів, податків та інших обов`язкових платежів):

20.04.2024 100377,00 грн (додаткова винагорода до 100000,00 грн. за березень 2024 року та 377,00 грн повернення військового збору за грошове забезпечення за березень 2024 року) (а.с. 38, 75);

27.04.2024 130692,50 грн (грошове забезпечення за квітень 2024 року, після відрахування зборів, податків та інших обов`язкових платежів 128732,11 грн) (а.с. 73, 75);

27.05.2024 43496,70 грн (додаткова винагорода до 100000,00 грн. за березень 2024 року за 13 днів в сумі 43333,33 грн та 163,37 грн компенсація військового збору за квітень 2024 року) (а.с. 74, 75).

З викладеного слідує, що з затримкою 5 днів (з 16.04.2024 по 20.04.2024) виплачена сума 274566,2 грн (до відрахування зборів, податків та інших обов`язкових платежів, що становить 91,73% від суми усіх належних на день звільнення виплат).

З затримкою 7 днів (з 21.04.2024 по 27.04.2024) виплачена сума 174189,2 грн (до відрахування зборів, податків та інших обов`язкових платежів, що становить 58,19 % від суми усіх належних на день звільнення виплат).

З затримкою 30 днів (з 28.04.2024 по 27.05.2024) виплачена сума 43496,70 грн (до відрахування зборів, податків та інших обов`язкових платежів, що становить 14,53% від суми усіх належних на день звільнення виплат).

Середній заробіток за період з 16.04.2024 по 20.04.2024 має становити 4185,55 грн (837,11 грн*5), що становить 100%.

Середній заробіток за період з 21.04.2024 по 27.04.2024 має становити 5859,77 грн (837,11 грн*7), що становить 100%.

Середній заробіток за період з 28.04.2024 по 27.05.2024 має становити 25113,30 грн (837,11 грн*30), що становить 100%.

Виходячи з принципу пропорційності, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.04.2024 по 20.04.2024 становить 3839,41 грн (91,73 % від 4185,55 грн), за період з 21.04.2024 по 27.04.2024 становить 3409,80 грн (58,19 % від 5859,77 грн), а за період з 28.04.2024 по 27.05.2024 становить 3648,96 грн (14,53 % від 25113,30 грн).

Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 10898,17 грн.

Враховуючи викладене вище в сукупності, зважаючи, що обов`язок суду щодо визначення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, визначений статтею 117 Кодексу законів про працю України, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення з позивачем своєчасного повного розрахунку при звільненні; стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10898,17 грн з відрахуванням зборів, податків та інших обов`язкових платежів з вказаної суми.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частин шостої, сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи, у розмірі 8000,00 грн. суду було надано копії договору про надання правової допомоги № 328 від 17.05.2024, квитанції до прибуткового касового ордеру про сплату 8000,00 грн, акт виконаних робіт від 12.07.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер (а.с. 40-44).

Відповідачем у відзиві на позовну заяву вказано, що позивачем та адвокатом не надано договір та розрахунок суми гонорару за надання правничої допомоги, встановлений розмір витрат на правову допомогу в розмірі 8000 гривень ставить під сумнів співрозмірність та обґрунтованість витрат на правову допомогу так як вимоги позовної заяви не відповідають чинному законодавству та ставить під сумів дані витрати.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на ненадання позивачем договору та розрахунку суми гонорару за надання правничої допомоги, оскільки в матеріалах містяться копії договору про надання правової допомоги № 328 від 17.05.2024 та акту виконаних робіт від 12.07.2024, які підтверджують понесені позивачем витрати на правову допомогу.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року («East/West Alliance Limited v. Ukraine», заява № 19336/04, § 268)).

Так, дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що вартість витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн, що заявлені до стягнення з відповідача, підтверджені відповідними документами, є обґрунтованими та об`єктивними, і таким, що підпадають під критерій розумності, однак з урахуванням часткового задоволення позову, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10898,17 грн з відрахуванням зборів, податків та інших обов`язкових платежів з вказаної суми.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.10.2024.

Суддя Наталія БАРГАМІНА