Справа № 120/7730/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 р. Справа № 120/7730/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

12.06.2024 до суду через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Хомича І.О., подана від імені та в інтересах позивачки ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач 2) про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1 № 12 від 19.03.2024 про відмову позивачці в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язання відповідача 2 повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням позивачці до загального страхового стажу періоду роботи від 12.04.1984 згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та періоду навчання з 01.09.1981 до 28.02.1984 згідно з дипломом серії НОМЕР_2 .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка звернулась до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії за віком, додавши до заяви необхідні документи та відомості. Враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви позивачки здійснено відповідачем 1, яким і прийнято рішення № 12 від 19.03.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Позивачка вважає рішення та дії відповідачів протиправними, а тому за захистом своїх прав звертається до суду.

Ухвалою суду від 17.06.2024 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

04.07.2024 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 позов заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що страховий стаж ОСОБА_1 склав 24 роки 07 місяців 00 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Водночас до страхового стажу позивачки не зараховані періоди роботи згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та періоду навчання з 01.09.1981 до 28.02.1984 згідно з дипломом серії НОМЕР_2 , оскільки порушено вимоги порядку ведення трудових книжок працівників (по батькові у документах " ОСОБА_2 ", не відповідає свідоцтву про шлюб НОМЕР_3 , де вказано "Резоевна" (російською мовою).

30.09.2024 від відповідача 2 надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято правомірне та обґрунтоване рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив такі обставини.

12.03.2024 позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яким прийнято рішення № 12 від 19.03.2024 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу.

Зі змісту рішення видно, що страховий стаж позивачки становить 24 роки 07 місяців 00 днів. Водночас до страхового стажу позивачки не зараховані періоди роботи згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та періоду навчання з 01.09.1981 до 28.02.1984 згідно з дипломом серії НОМЕР_2 , оскільки порушено вимоги порядку ведення трудових книжок працівників (по-батькові у документах " ОСОБА_2 ", не відповідає свідоцтву про шлюб НОМЕР_3 , де вказано "Резоевна" (російською мовою).

Наведене спонукало позивачку звернутися до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок № 22-1).

Так, пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Судом встановлено, що 12.03.2024 позивачка ОСОБА_1 , у тримісячний строк після досягнення пенсійного віку, звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Серед інших документів до заяви позивачка додала трудову книжку серії НОМЕР_1 , диплом серії НОМЕР_2 , нотаріально засвідчені переклади свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 , довідку Національної академії наук України Інституту мовознавства ім. О.О. Потребні № 131/757 від 13.07.2006 та інші документи з метою підтвердження страхового стажу.

За результатами розгляду заяви позивачки відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком. Підставою для такого рішення став висновок про відсутність у ОСОБА_1 достатнього страхового стажу, а саме 31 рік.

Як зазначає відповідач, підтверджений стаж роботи позивачки становить 24 роки 07 місяців 00 днів. Водночас до страхового стажу позивачки не зараховані періоди роботи згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та період навчання з 01.09.1981 до 28.02.1984 згідно з дипломом серії НОМЕР_2 , оскільки порушено вимоги порядку ведення трудових книжок працівників (по-батькові у документах " ОСОБА_2 ", не відповідає свідоцтву про шлюб НОМЕР_3 , де вказано "Резоевна" (російською мовою).

Оцінюючи вказані підстави пенсійного органу, суд враховує, що згідно з статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Суд зазначає, що на момент заповнення (12.04.1984) трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 та до 29.07.1993 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Державним комітетом по праці та соціальним питанням СРСР від 20.06.1974 р. № 162 (далі Інструкція № 162), а з 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 р. № 58 (далі Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 Інструкції № 162 установлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Згідно з п. 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше недільного терміну з дня прийому на роботу.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 162).

Крім того, відповідно до п. 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін., виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.

Подібні правові приписи містить і діюча Інструкція № 58, пунктами 2.6, 2.9 якої передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу виправлені. Відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Системний аналіз вищезазначених положень дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на адміністрацію підприємств, а тому її неналежне ведення не може позбавити позивачку права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Щодо зазначення у трудових документах по батькові позивачки " ОСОБА_2 ", тоді як у свідоцтві про шлюб НОМЕР_3 вказано " ОСОБА_3 " (російською мовою), то, на думку суду, такі невідповідності не можуть бути підставою для незарахування відповідних періодів роботи до трудового стажу стажу позивачки, адже вчинення відповідних дій є обов`язком уповноваженої особи, яка є відповідальною за ведення та коректність облікових документів, зокрема кадрового відділу або органу, що здійснював видачу свідоцтва про шлюб, а не обов`язком позивачки.

При цьому, досліджуючи копію трудової книжки позивачки, судом встановлено, що на першому аркуші у графі "по батькові" вказано " ОСОБА_2 ", що відповідає паспортним даним, диплому НОМЕР_2 та свідоцтвам про народження дітей. Лише у свідоцтві про шлюб позивачки зазначено " ОСОБА_3 ".

До матеріалів позовної заяви позивачка також додала довідку Національної академії наук України Інституту мовознавства ім. О.О. Потребні за № 131/757 від 13.07.2006, відповідно до якої написанню по батькові російською мовою " ОСОБА_2 " в українській мові відповідає написання " ОСОБА_4 ", які вважаються цілком ідентичними.

Крім того, суду надано копію нотаріально засвідченого перекладу свідоцтва про шлюб з грузинської та російської мов на українську, відповідно до яких правильним перекладом по батькові позивачки є саме " ОСОБА_4 ".

Відтак суд відхиляє аргументи відповідача про те, що неправильне зазначення по батькові позивачки в свідоцтві про шлюб є підставою для відмови у призначенні пенсії та незарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивачки, оскільки свідоцтво про шлюб не є документом, що може підтвердити страховий стаж особи, а вищевказані документи (довідка, переклад), які спростовують розбіжності, не були взяті до уваги пенсійним органом при розгляді заяви позивачки про призначення пенсії.

Суд зауважує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 р. у справі № 754/14898/15-а та від 17.07.2018 у справі № 220/989/17.

Відповідачами під час розгляду цієї справи не доведено недійсність трудової книжки та диплому про навчання та не спростовано їх належність саме ОСОБА_1 .

У свою чергу, формальні неточності, в тому числі неточності перекладу, у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.

Крім того, суд погоджується з доводами позивачки, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, які містяться в реєстрах та документах, на заповнення яких заявник ніяким чином не впливає та не можуть слугувати безперечною відмовою у призначенні пенсії.

Тим паче, що така підстава для неврахування до страхового стажу періоду роботи та навчання позивачки, як невідповідність по батькові заявника в окремих документах, якщо сукупність інших документів повністю пояснює та спростовує таку невідповідність та не викликає сумнівів щодо належності документів саме ОСОБА_1 , свідчить не про реальні перешкоди для призначення пенсії, а про надмірний формалізм з боку пенсійного органу.

Суд вважає, що з матеріалів справи та доданих позивачкою до заяви про призначення пенсії документів можливо ідентифікувати особу, а ризик будь-якої помилки державного та іншого органу має покладатися на саму державу та її органи, помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавлених осіб.

Відтак суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 12 від 19.03.2024 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Таким чином, з огляду на відповідні записи диплому та трудової книжки, що підтверджують стаж роботи, суд доходить висновку, що відповідач необґрунтовано та безпідставно не зарахував до страхового стажу позивачки періоди її роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 та період навчання з 01.09.1981 до 28.02.1984 згідно з дипломом серії НОМЕР_2 .

Тому вимоги позивачки в частині зобов`язання пенсійного органу зарахувати відповідні періоди роботи до страхового стажу є підставними. Водночас у такому разі страховий стаж позивачки є достатнім для призначення пенсії за віком.

Відтак, оскільки під час розгляду справи не встановлено інших перешкод для призначення позивачці пенсії за віком, підлягають також задоволенню позовні вимоги про покладення на відповідача обов`язку призначити позивачці пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV з дати звернення за пенсією 12.03.2024, як просить позивачка у позовній заяві.

За змістом частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачкою, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачкою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 968,96 грн підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань кожного з відповідачів у справі (порівно).

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 12 від 19.03.2024 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_5 до загального страхового стажу періоди роботи згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та період навчання з 01.09.1981 до 28.02.1984 згідно з дипломом серії НОМЕР_2 та призначити їй пенсію за віком з 12.03.2024 відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивача: Хомич Іван Олександрович (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 );

3) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053);

4) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005).

Повне судове рішення складено 03.10.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович