Справа № 140/8966/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/8966/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулась із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУПФ України в Дніпропетровській області) з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 21.06.2024 №26 про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника як інваліду дитинства ІІІ групи;

- зобов`язати здійснити переведення та виплату пенсії по втраті годувальника як інваліду з дитинства ІІІ групи відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.06.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивач 14.06.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про припинення отримуваної пенсії по інвалідності з дитинства та призначення пенсії по втраті годувальника, як інваліду з дитинства третьої групи, оскільки відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 1 Закону України «Про державну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам» має одночасне право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, як непрацездатний член сім`ї та отримання державної соціальної допомоги, як інвалід з дитинства.

У відповідності до пункту 4.2 (ост. абзац) Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за принципом екстериторіальності документи ОСОБА_1 для призначення пенсії були направлені на розгляд до ГУПФ України в Дніпропетровській області, яким і прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 21.06.2024 №26, в зв`язку з тим, що у висновку від 12.04.2024 №6/2-13.24 вказано, що ОСОБА_1 визнана особою з інвалідністю у 31 рік.

Позивач, покликаючись на неправильне трактування відповідачем норм, які передбачають право на отримання пенсії по втраті годувальника, вважає рішення ГУПФ України в Дніпропетровській області протиправним, просить його скасувати та зобов`язати ГУПФ України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку із втратою годувальника згідно із статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV з 14.06.2024.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29.08.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в ГУПФ України у Волинській області та отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».

Батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

14.06.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про припинення отримуваної пенсії по інвалідності з дитинства та призначення пенсії по втраті годувальника, як інваліду з дитинства третьої групи, оскільки відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 1 Закону України «Про державну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам» має одночасне право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, як непрацездатний член сім`ї та отримання державної соціальної допомоги, як інвалід з дитинства.

Так, за принципом екстериторіальності, дана заява була передана на розгляд до ГУПФ України в Дніпропетровській області.

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , відповідачем прийнято рішення від 21.06.2024 №26, яким позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії згідно із заявою від 14.06.2024 відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки до заяви на перехід на пенсію по втраті годувальника долучено висновок про час настання інвалідності від 12.04.2024 №6/2-13.24 на ОСОБА_1 , де зазначено, що заявниця стала особою з інвалідністю з дитинства у віці 31 рік, данні про настання інвалідності до вісімнадцятирічного віку відсутні.

Вважаючи рішення ГУПФ України в Дніпропетровській області протиправним, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 5 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до частини другої статті 5 Закону №1058 виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно частини третьої статті 4 Закону №1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058 призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 10 Закону № 1058 передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Тобто, законом встановлено право вибору особи одного з виду пенсій.

Статтею 36 Закону № 1058 встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

З аналізу наведеного вбачається, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника має, зокрема, й дитина померлого годувальника, старше 18 років, якщо вона стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років.

Таким чином, Закон №1058 передбачає, що для призначення особі пенсії по втраті годувальника має бути підтверджено відповідність цієї особи одному зі статусів, встановлених статтею.

При цьому, суд звертає увагу на те, що положення названої статті Закону №1058 не є відсильними, тобто, не містять в своєму змісті посилань на інші норми, які конкретизують застосування приписів статті 36 Закону №1058, тобто, стаття не визначає вичерпного порядку підтвердження статусів, які надають право на призначення пенсії по втраті годувальника та не делегує будь-кому повноважень щодо визначення такого порядку.

Тому, твердження відповідача стосовно того, що підтвердження статусу, який дає право на призначення пенсії по втраті годувальника, регламентовано виключно Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) є необґрунтованим. З огляду на те, що наведений Порядок є підзаконним нормативно-правовим актом та затверджений не в порядку виконання делегованих законодавцем повноважень щодо встановлення порядку застосування приписів статті 36 Закону №1058, то наведений нормативно-правовий акт має сприйматись як такий, що встановлює лише можливі способи підтвердження статусів осіб, а не їх вичерпний перелік.

З огляду на викладене, твердження відповідача з посиланням на пункт 2.18 Порядку №22-1 стосовно того, що статус ОСОБА_1 про те, що вона стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років може бути підтверджено виключно випискою з акта огляду МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності) є помилковим.

Тобто, право на призначення пенсії по втраті годувальника особа, якій призначається пенсія, набуває лише за умови надання виписки з акта огляду в МСЕК та висновку МСЕК про те, що вона могла бути визнана інвалідом до досягнення 18 років. Тобто є два випадки для призначення пенсії такого виду пенсії: як встановлення особі інвалідності до досягнення нею 18 річного віку, так і настання інвалідності у віці до 18 років.

При цьому, суд зазначає, що встановлення категорії «особа з інвалідністю з дитинства» МСЕК особам ще до їх повноліття чинним законодавством не передбачено.

Так, відповідно до пункту 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 0.12.2009, це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Таким чином, статус «особа з інвалідністю з дитинства» встановлюється в день надходження до комісії документів виключно після 18 років.

Крім наведеного, відповідно преамбули Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», цей Закон відповідно до Конституції України гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.

Відповідно до статті 1 наведеного Закону, причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз`ясненням особам з інвалідністю з дитинства їх права на державну соціальну допомогу.

Тобто, статус особи з інвалідністю з дитинства встановлюється на підставі медико-соціальної експертизи.

Відповідно до наявних матеріалів справи, зокрема з довідки МСЕК серії ВЛН №024063, позивачу встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності з дитинства, інвалідність встановлена - безстроково.

Також, в матеріалах справи наявний висновок про час настання інвалідності від 12.04.2024 №24.6/2-13.24, у якому зазначено час настання інвалідності ОСОБА_1 : «Характер патології органів зору є з дитинства. Проте, інвалід. патологія наступ. у віці 31 рік».

Таким чином, уповноважений орган визнавав статус позивача як «особи з інвалідністю з дитинства», що дозволяє стверджувати про те, що ОСОБА_1 стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років.

Отже, згідно положень статті 36 Закону №1058 має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до наданого позивачем висновку про час настання інвалідності від 12.04.2024 №24.6/2-13.24, виданого Фтизіо-офтальмологічною спеціалізованою МСЕК Волинського обласного бюро МСЕК, МСЕК вважає, що ОСОБА_1 визнається інвалідом ІІІ групи з дитинства.

Разом з тим, з наявних в матеріалах справи копій медичних документів від 27.09.2023 вбачається, що діагноз ОСОБА_1 «Вроджена високого ступеню міопія», на думку суду, свідчать про те, що ОСОБА_1 визнана особою з інвалідністю 3 групи з дитинства, та з урахуванням обов`язків суб`єкта владних повноважень, закріплених статтею 2 КАС України, зокрема, діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно та розсудливо є достатніми для висновку про те, що позивач є дитиною померлого годувальника, старше 18 років, яка стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років.

У даному випадку позивач є членом сім`ї померлого годувальника та отримує призначену пенсію по інвалідності та виявила бажання про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, шляхом подання до відповідача відповідної заяви.

Даний факт підтверджено належними та допустимими доказами, що доводить протиправність рішення відповідача про відмову в проведенні перерахунку пенсії позивача від 21.06.2024 №26.

Щодо дати, з якої необхідно призначити пенсію позивачу, суд зазначає наступне.

Так, строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії врегульовані статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Отже вимога позивача про зобов`язання ГУПФ України в Дніпропетровській області здійснити переведення та виплату пенсії по втраті годувальника як інваліду з дитинства, з дати звернення 14.06.2024 підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, беручи до уваги зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Дніпропетровській області від 21.06.2024 №26 про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника, як інваліду дитинства ІІІ групи та зобов`язати здійснити переведення та виплату пенсії по втраті годувальника, як інваліду з дитинства ІІІ групи відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.06.2024.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України в Дніпропетровській області, рішенням якого було відмовлено позивачу у проведенні перерахунку пенсії, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом, необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1 211,20 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією від 19.08.2024.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.06.2024 №26 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по втраті годувальника, як інваліду дитинства ІІІ групи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 переведення та виплату пенсії по втраті годувальника, як інваліду з дитинства ІІІ групи відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.06.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, місто Дніпро, вулиця Набережна, 26, ).

Суддя В.В. Дмитрук