Справа № 620/4005/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2024-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4005/24 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ЖИТНЯК
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Грибан І.О.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області та Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 05.12.2023 №12652/Ж10/25-01-07-05-01 та від 05.12.2023 №12653/Ж10/25-01-07-05-01.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що недотримання вимог щодо конкретизації та викладення в наказі від 01.09.2023 №4296-п фактичних та правових підстав його прийняття призводить до протиправності останнього, а також як наслідок, перевірки в цілому та документів складених за її результатом.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 05.12.2023 №12652/Ж10/25-01-07-05-01.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 05.12.2023 №12653/Ж10/25-01-07-05-01.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Чернігівській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що надання позивачем договору суборенди нерухомого майна не може спростовувати факт своєчасного неподання повідомлення за формою №20-ОПП про внесення змін до своїх облікових даних.

На думку скаржника, податковий орган мав всі законні підстави виносити спірні податкові повідомлення-рішення, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області позивачем звернуто увагу на те, що у період дії воєнного стану штрафи, передбачені статттею 265 Кодексу законів про працю України не застосовуються.

Як зазначає позивач, встановлення порушень статті 24 Кодексу законів про працю України виходить за межі повноважень податкового органу та повністю спростовується листом Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №Ц/2/5236-24 від 08.02.2024, тому наявні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 05.12.2023 №12653/Ж10/25-01-07-05-01.

Крім того, не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Головним управління ДПС у місті Києві, подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити у повному обсязі.

Зазначена апеляційна скарга обгрунтована тим, що оскільки позивачем не поставлено на облік об`єкт оподаткування через який проводиться діяльність, а саме: салон «Амарі» за адресою: АДРЕСА_1 шляхом наданого до ДПС повідомлення за формою №20-ОПП, відтак податкові повідомлення-рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.

У відзиві на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві позивачем зазначено про те, що постановою Подільського районного суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №758/14250/23 провадження у справі при притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 155 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення за пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Відтак, вказані обставини свідчать про безпідставність податкового повідомлення-рішення від 05.12.2023 №12652/Ж10/25-01-07-05-01.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві від 01.09.2023 №4296-п «Про проведення фактичних перевірок», посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві було проведено фактичну перевірку суб`єкта господарської діяльності - Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 , адреса об`єкта: АДРЕСА_1 .

За результатами перевірки було складено Акт фактичної перевірки від 08.11.2023 №72958/26/15/07/, у відповідності до якого встановлено, що в салоні «Амарі» надаються масажні послуги за готівковий та безготівковий розрахунок. Перед початком перевіркою проведено контрольну розрахункову операцію, а саме: тайський масаж по ціні 1200 грн, при цьому РРО / ПРРО не використовувались - відсутні. Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не поставлено на податковий облік об`єкт оподаткування через який проводиться діяльність, а саме: салон «Амарі» за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом наданих до ДПС повідомлення за формою 20-ОПП.

Враховуючи викладене, податковий орган дійшов до висновку про порушення позивачем п.1 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського зарчування та послуг», частини четвертої статті 24 Кодексу законів про працю України та абз.2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413.

На підставі вказаних висновків Головним управлінням ДПС у Чернігівській області винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 05.12.2023 №12652/Ж10/25-01-07-05-01, яким визначено суму штрафних санкцій у розмірі 300 грн (п.1 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського зарчування та послуг») та

- податкове повідомлення-рішення від 05.12.2023 №12653/Ж10/25-01-07-05-01, яким визначено суму штрафних санкцій у розмірі 340 грн (за неподання до контролюючого органу повідомлення за формою 20-ОПП про наявний об`єкт, через який провадиться діяльність).

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача не узгоджуються з вимогами, встановленими частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п.п.20.1.4 п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За правилами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) (далі - Кодекс або ПК України або повністю назва), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

У силу вимог п.п. 75.1.3 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відтак, податковий орган наділений правом проводити перевірки, одним із різновидів яких є фактична перевірка.

При цьому, підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями ст. 80 Податкового кодексу України.

Так, підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності такої підстави - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Тобто, фактична перевірка проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом за обов`язкової наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 ст.80 Податкового кодексу України.

За сталою та послідовною практикою Верховного Суду (зокрема, постанови від 11 липня 2022 року у справі № 120/5728/20-а, від 21 грудня 2022 року у справі № 500/1331/21) формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак, з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо змісту наказу про проведення перевірки. У разі встановлення в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки, кожна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.

Виконання такої вимоги забезпечує розуміння суб`єктом господарювання причин, що зумовили проведення перевірки, а також кола питань, які можуть бути її предметом, залежно від підстави проведення. У такій ситуації в разі виникнення спору щодо наявності дійсних підстав для проведення перевірки або обґрунтованості припущень щодо вчинення суб`єктом господарювання порушень суд має можливість перевірити ці питання під час розгляду адміністративної справи.

При цьому, у постанові від 21.02.2020 (справа №826/17123/18) Верховний Суд сформував новий правовий висновок, згідно якого оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, такими підставами позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Відтак, аналіз обов`язкового до врахування висновку Верховного Суду дає підстави вважати, що позивач вправі посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення податкової перевірки, однак таке право платник податків може реалізувати при оскарженні в подальшому наслідків проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень, а не при оскарженні наказу про проведення перевірки.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, кожне заявлене в межах конкретної справи порушення оцінюється судом на предмет його «істотності» чи «не істотності». Виявлення під час розгляду справ допущення контролюючим органом істотних порушень норм податкового законодавства (до прикладу, встановлення факту відсутності законних підстав для призначення перевірки), це за висновками Верховного Суду може спричиняти наслідки у вигляді скасування наказу про призначення перевірки та/або рішень, прийнятих за її наслідками. Водночас, ті процедурні порушення, які за своїм змістом не є істотними за практикою Верховного Суду таких наслідків не спричиняють.

З огляду на викладене, враховуючи, що підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, у той же час відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

З матеріалів справи вбачається, що Наказ ГУ ДПС у м. Києві на проведення фактичної перевірки від 01.09.2023 №4296-п та додаток до нього містить посилання на підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Відповідно до вищезазначеного наказу, підставою (обгрунтуванням) для його прийняття стала доповідна записка управління фактичних перевірок від 31.08.2023 №1532/26-15-07-07-00-12.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміст спірного у цій справі наказу про проведення фактичної перевірки відповідає усім передбаченим податковим законодавством вимогам.

Щодо надання оцінки спірних податковим повідомленням-рішенням по суті виявлених порушень, слід зазначити наступне.

Як свідчать матеріали справи, у відповідності до договору оренди нежитлового приміщення від 01.10.2023, укладеного між ФОП ОСОБА_2 (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Орендар), орендодавець передає, а орендар приймає в оренду власне нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 44 кв. м., розташоване на першому поверсі житлової будівлі.

У подальшому, між ФОП ОСОБА_3 (суборендар) та ФОП ОСОБА_1 (орендар) було укладено Договір суборенди нерухомого майна від 05.10.2023 №1.

Предметом вказаного Договору є тимчасова здача в суборенду на сплатній основі нерухомого майна, - приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 44 кв. м., обладнаного і укомплектованого відповідно до Акту прийому-передачі Об`єкту нерухомості.

Виконання вказаного договору, зокрема, підтверджується платіжною інструкцією від 11.12.2023 №15.

Вказані обставини свідчать про те, що за адресою: АДРЕСА_1 здійснював свою підприємницьку діяльність саме ФОП ОСОБА_3 як суборендар, що підтверджується, зокрема, договором суборенди нерухомого майна від 05.10.2023 №1, витягом з електронного кабінету платника податків із зазначенням місцезнаходження об`єкта оподаткування та адреси господарської одиниці ФОП ОСОБА_3 , а саме: АДРЕСА_1 .

Крім того, на підставі Акту фактичної перевірки від 08.11.2023 №72958/26/15/07/ було складено та направлено до суду протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Однак, постановою Подільського районного суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №758/14250/23, яка набрала законної сили, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою ст.155-1 КУпАП було закрито на підставі п.1 частини першої ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Приймаючи вказане рішення, суд виходив з того, що матеріали справи не містять доказів вчинення ФОП ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою ст.155-1 КУпАП, оскільки з 05.10.2023 ФОП ОСОБА_1 свою господарську діяльність за адресою АДРЕСА_1 , яка зазначена як місцезнаходження об`єкта в електронному кабінеті платника податків, він не здійснює.

Вказана обставина підтверджується доданими до письмових пояснень доказами, а саме: копією договору суборенди нерухомого майна від 05.10.2023 №1, укладеного між ФОП ОСОБА_3 (як суборендарем) та ФОП ОСОБА_1 (як орендарем); відповіддю на адвокатський запит від 12.12.2023; витягом з електронного кабінету платника податків із зазначенням місцезнаходження об`єкта АДРЕСА_1 .

За приписами частини четвертою статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській,- цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області та Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Грибан

В.В. Кузьменко