Справа № 602/900/24
Суддя: Наумчук В. А.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 602/900/24
Провадження № 2-а/602/25/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2024 р. м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Наумчука В.А.,

за участі секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Лановецького районного суду Тернопільської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі по тексту - ГУНП або відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3022915 від 10.09.2024, якою на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн за ч.1 ст. 126 КУпАП України.

Позивач вважає, що вказана постанова винесена всупереч вимогам законодавства, оскільки поліцейський зупинив трактор незаконно, без достатніх на те підстав, трактор не підлягає обов`язковому страхуванню згідно з положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вимога поліцейського надати поліс обов`язкового страхування була неправомірною, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся з порушенням встановленого законом порядку, при розгляді справи позивачу не надали можливості скористатися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, хоча він таке клопотання заявляв.

Просить спірну постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, згідно з яким позов не визнає. Вказав, що 10.09.2024 близько 17 год 32 хв на 37 км 200 м автодороги Р 43 у м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області позивач керував транспортним засобом марки «МТЗ 80», р.н. НОМЕР_1 , без чинного страхового полісу ОСЦПВ, чим порушив вимоги п. 2.1 (ґ) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП.

Стверджує, що після встановлення особи позивача було розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, заслухано усні пояснення по факту вчиненого ним правопорушення, повідомлено яка справа розглядається та що він буде притягнутий до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч.1 ст. 126 КУпАП. ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Факт здійсненого правопорушення підтверджується відео з нагрудної камери працівників поліції, які додаються до даного відзиву.

Відповідач не погоджується з твердженнями позивача про те, що трактор не підлягає обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності. Вказує на те, що трактор, керований позивачем, перевозив його самого, а також міг перевозити будь-який інший вантаж. При цьому, покликається на положення п. 1.10 ПДР, згідно з яким транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, а також ч.5 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. Вважає, що будь-який транспортний засіб, що підлягає реєстрації в сервісних центрах МВС, має управлятися особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована. Автоцивілка передбачає не страхування трактора або причепа, а страхування відповідальності особи, яка ним керує. Трактор або причеп можуть бути відповідно до закону «забезпеченими транспортними засобами». Отже, якщо трактор реєструється в сервісних центрах МВС, то і договір страхування відповідальності особи, яка ним керує, також укладати треба.

Просить відмовити у задоволенні позову через його безпідставність.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи. Про причини своєї неявки суду не повідомив.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності у зв`язку із зайнятістю по службі.

Ухвалою суду від 23 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного провадження з повідомленням учасників справи, з урахуванням положень параграфу 2 глави 11 КАС України. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 02 жовтня 2024 року. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов не пізніше 01.10.2024.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень статті 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку всіх учасників справи відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши та оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного наданого учасниками справи доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд встановив фактичні обставини справи, відповідні спірні правовідносини і дійшов наступних висновків.

Так, суд установив, що 10.09.2024 поліцейським ВП №1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області ст. сержантом поліції Ковальчуком Р.І. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3022915, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Осники Кременецького району Тернопільської області притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 425 грн за ч.1 ст.126 КУпАП (далі у тексті оскаржувана постанова або спірна постанова).

Зі змісту оскаржуваної постанови убачається, що 10.09.2024 о 17 год. 32 хв. у м.Ланівці, автодорога Р 43, 37 км 200 м, водій ОСОБА_1 керував трактором колісним МТЗ-80, р.н. НОМЕР_1 , без чинного страхового поліса страхування цивільно-правової власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 (ґ) ПДР України.

Предметом позову у цій адміністративній справі є оскарження рішення суб`єкта владних повноважень (поліцейського) щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктами 3, 8, 11 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07 2015 №580-VIII (далі у тексті Закон №580) передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 35 Закону № 580 поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції, серед іншого, розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху (зокрема, частина перша статті 126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частина перша статті 126 КУпАП передбачає, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Оцінюючи правомірність рішення відповідача в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, суд дійшов наступних висновків.

За правилами підпункту ґ пункту 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що позивач не мав при собі поліса ОСЦПВВНТЗ під час зупинки його працівниками поліції та складання спірної постанови. Цей факт не оспорюється сторонами.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі у тексті - ОСЦПВВНТЗ) регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі Закон №1961).

Згідно з абзацом першим пункту 1.5 Закону №1961 наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Відповідно до визначення транспортного засобу, що міститься в пункті 1.10 ПДР, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Як убачається зі спірної постанови позивач керував трактором колісним МТЗ-80, на підставі посвідчення тракториста-машиніста.

У підпункті 43 пункту 8 Технічного регламенту затвердження типу сільськогосподарських і лісогосподарських транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2024 р. № 28 (далі у тексті Технічний регламент) визначено, що трактор - моторизований колісний або гусеничний транспортний засіб сільськогосподарського або лісогосподарського призначення, що має щонайменше дві осі, характеризується максимальною конструкційною швидкістю не менш як шість кілометрів за годину, основною функцією якого є створення тягового зусилля, спеціально призначений, щоб тягти, штовхати, везти та приводити в рух окремі змінні причіпні машини, які використовують для виконання сільськогосподарських або лісогосподарських робіт, або буксирувати сільськогосподарські та лісогосподарські причепи чи обладнання. Зазначений транспортний засіб застосовується також для перевезення вантажів під час виконання сільськогосподарських і лісогосподарських робіт та/або може обладнуватись одним або декількома сидіннями для пасажирів.

Згідно з підпунктом 44 пункту 8 Технічного регламенту трактор відноситься до транспортних засобів.

У зв`язку з цим, суд зауважує, що питання, яке підлягає з`ясуванню у цій справі, полягає не у тому чи відноситься трактор до категорії транспортних засобів взагалі, чи ні, а в тому, чи є він транспортним засобом в розумінні Закону №961, тобто чи підлягає він обов`язковому страхуванню згідно з положеннями законодавства, та у випадку не страхування якого, чи підлягає відповідальності особа, яка ним керує.

Відповідно до абзацу другого пункту 1.5 статті 1 Закону №1961, у цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.

Коригуючі коефіцієнти та їх розміри станом на дату складання спірної постанови встановлені та затверджені Положенням про перелік, значення та порядок застосування коригуючих коефіцієнтів під час укладання страховиками договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженим постановою Правління Національного Банку України від 30.05.2022 № 108.

Згідно із зазначеним Положенням коригуючий коефіцієнт для такого типу транспортних засобів як трактор не встановлений.

Виходячи з наведеного вище, не підлягає обов`язковому страхуванню та не може бути застрахованим пристрій, який не має певних коригуючи коефіцієнтів, внаслідок чого він в силу Закону №1961 не визнається транспортним засобом. Відповідальність за не страхування, як обов`язкове може наставати лише у разі, якщо певний вид транспортного засобу підлягає такому страхуванню відповідно до Закону №1961.

Відтак, суд дійшов висновку, що в даному випадку у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, оскільки трактор МТЗ 80, за керування яким без страхового полісу притягнуто до адміністративної відповідальності позивача, не відноситься до транспортних засобів у розумінні Закону №1961, а тому не підлягає обов`язковому страхуванню за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.08.2019 по справі № 295/5514/17.

Оцінюючи аргумент відповідача про те, що будь-який транспортний засіб, що підлягає реєстрації в сервісних центрах МВС, має управлятися особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, суд зазначає, що трактор не підлягає державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України, а реєструється державними інспекціями сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах на підставі Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 694 від 08 липня 2009 року.

Твердження відповідача про те, що: автоцивілка передбачає не страхування трактора або причепа, а страхування відповідальності особи, яка ним керує; трактор або причеп можуть бути відповідно до закону «забезпеченими транспортними засобами», - також не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Так, відповідно до пункту 1.1 статті 1 Закону №1961 страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону №1961 забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Пунктом 7.1 статті 7 Закону №1961 передбачено, що розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону. Страховику забороняється встановлювати або пропонувати встановити розмір страхового платежу, розрахований в інший спосіб.

Статтею 982 ЦК України встановлено, що розмір страхового платежу є однією з істотних умов договору страхування.

Окрім того, зі змісту статті 20-1 Закону №1961 убачається, що чинність договору страхування пов`язується із забезпеченим транспортним засобом, а не з особою страхувальника.

З наведеного вище можна зробити висновок, що відсутність затверджених коригуючих коефіцієнтів для певного транспортного засобу (машини, механізму, пристрою), унеможливлює укладення щодо нього договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки не дає можливості страховику у передбаченому Законом №1961 порядку встановити розмір страхового платежу, який є істотною умовою договору страхування. Відповідно такий транспортний засіб не може бути «забезпеченим транспортним засобом» в розумінні Закону №1961.

Оцінюючи аргументи позивача щодо незаконної зупинки трактора та порушення поліцейським порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення (щодо нероз`яснення позивачу його прав як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 268 КУпАП, та незадоволення його клопотання про намір скористатися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права), суд зазначає наступне.

У пункті 8 спірної постанови, копія якої додана до позовної заяви, позивачем зазначено про те, що права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП йому не роз`яснювалися. Також у позовній заяві позивач стверджує, що його було позбавлено можливості скористатися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, хоча він таке клопотання заявляв.

Разом з тим, із відтвореного та дослідженого у судовому засіданні відеозапису нагрудної камери поліцейського, долученого відповідачем до відзиву на позов, вбачається: причиною зупинки трактора, яким керував позивач, стала та обставина, що навісне обладнання на тракторі ззаду закривало реєстраційний номер, про що поліцейський повідомив позивача; також поліцейський повідомив позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 126 КУпАП; після цього роз`яснив позивачу права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені статтею 268 КУпАП, та статтею 63 Конституції України; під час розгляду справи позивач не заявляв клопотання про своє бажання скористатися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; після складання постанови про накладення стягнення та пропозиції отримати копію постанови позивач, попередньо зателефонувавши до свого керівника, повідомив поліцейським, що розписуватися на постанові до його приїзду він не буде, і що його керівник юрист; підпис про отримання копії постанови та запис у постанові про те, що йому права не роз`яснювалися, позивач зробив уже в присутності свого керівника за його вказівкою.

Зміст відеозапису нагрудної камери поліцейського узгоджується зі змістом відеозапису, зробленого керівником позивача (фахівцем в галузі права) на свій телефон, долученого позивачем до позовної заяви.

Таким чином, твердження позивача щодо незаконної зупинки трактора та порушення поліцейським порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення спростовуються доказами, наданими відповідачем.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки відповідач не довів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а саме - наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, то суд вважає, що рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнято суб`єктом владних повноважень (поліцейським) з недотриманням вимог частини другої статті 2 КАС України (п.1 ч.2 ст. 2 КАС України) у зв`язку з чим були порушені права та інтереси позивача.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на встановлені судом обставини, оспорювану постанову, яка не відповідає вимогам закону, слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 605 грн 60 коп., що підтверджується квитанцією від 16.09.2024, оригінал якої міститься у матеріалах справи.

Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору по справі.

Керуючись статтями 2, 77, 241-243, 246, 250, 255, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.

2. Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3022915 від 10.09.2024, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн за ч.1 ст.126 КУпАП - скасувати.

3. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, місцезнаходження - вул. Валова, 11, м. Тернопіль, 46001, код ЄДР 40108720.

Суддя: В. А. Наумчук