Справа № 521/11992/24
Суддя: Ганошенко С. А.
Дата ухвалення: 2024-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження № 2-а/521/118/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Ганошенка С.А.,

при секретарі судового засідання Довгань Ж.А.,

за участі представників:

від позивача адвокат Софронкова В.О.

від відповідача Крікунова С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні справу за

адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0221/50000/24 від 29.04.2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси 29 липня 2024 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0221/50000/24 від 29.04.2024 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.07.2024 року позовну заяву залишено без руху. 01.08.2024 року через канцелярію суду надійшло клопотання про поновлення строку на оскарження постанови митного органу, передано судді для розгляду 02.08.2024 року згідно з даними реєстру.

У заяві представниця позивача просила суд поновити ОСОБА_1 строк на подання адміністративного позову у зв`язку з неотриманням ним вчасно оскаржуваної постанови.

Ухвалою Малиновського районного суду від 05 серпня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом Одеської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0221/50000/24 від 29.04.2024 року та відкрито провадження у справі.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним.

29.04.2024 року Одеською митницею Державної митної служби України винесено постанову в справі про порушення митних правил № 0221/50000/24, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 471 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 % суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей, що на день вчинення порушення становило 698935,50 грн.

Згідно вказаної постанови, Одеською митницею 02.02.2024 р. отримано лист Департаменту міжнародної взаємодії Державної митної служби України від 02.02.2024 р, № 26/26-04/7-10/300 щодо фактів декларування громадянами при в`їзді в Румунію в період часу з 24.02.2022 по 05.09.2022 готівкових коштів понад 10 000 євро. За результатами опрацювання інформації та документів, отриманих від митних органів Румунії встановлено, що громадянин України ОСОБА_1 відповідно до митної декларації від 18.06.2022 № 285 при в`їзді в Румунію 18.06.2022 задекларував митним органам Румунії 125 000 євро. Згідно інформації модуля «Облік валютних цінностей» АСМО «Інспектор» відомості щодо декларування громадянином ОСОБА_1 у зазначену дату митному органу України валютних цінностей відсутні.

Формою проходження митного контролю позивач обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю "зелений коридор".

На думку співробітників митниці, такими діями ОСОБА_1 заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари (валютні цінності) не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо переміщення через митний кордон України та такими діями засвідчив факт, що має юридичне значення.

Також, згідно оскаржуваної постанови, окрім недекларування валютних цінностей та проходження через "зелений коридор", ОСОБА_1 не надав для митного контролю документи, передбачені п.18 постанови Правління Національного банку України № 02.01.2019 р. № 5 "Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті".

На підставі вище викладеного, посадові особи Одеської митниці дійшов висновку, що ОСОБА_1 в порушення вимог статей 257, 366 МК України, "Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей", затверджених постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 р. № 3 та постанови Правління Національного банку України від 02.01.2019 р. №5 "Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті", вчинив дії, що мають ознаки недекларування валютних цінностей в сумі 115 000 євро, що перевищує дозволену законодавством України суму для їх переміщення без письмового декларування, чим вчинив порушення митних правил, передбачене ч.1 ст. 471 МК України.

Позивач та його представник категорично не згодні з постановою відповідача у справі про порушення митних правил № 0221/50000/24 від 29.04.2024 р., оскільки вважають її необґрунтованою та незаконною через невідповідність викладених у постанові фактичних даних обставинам справи, оскільки в діях позивача відсутні ознаки порушення митних правил і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 471 МК України в цілому, у зв`язку із чим просять скасувати постанову відповідача у справі про порушення митних правил № 0221/50000/24 від 29.04.2024 року.

Представник позивача вважає, що під час винесення постанови у справі про порушення митних правил № 0221/50000/24 від 29.04.2024 року відповідач поверхнево і неповно дослідив істотні обставини справи, через що дійшов помилкового висновку про наявність в діях Позивача ознак порушення митних правил та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 471 МК України, в цілому.

В ході розгляду справи стороною позивача позов підтримано.

Від представника відповідача через підсистему «Електронний суд» 09.08.2024 року надійшов відзив на адміністративний позов, в якому позов Одеська митниця вважає необґрунтованим та безпідставним, просить відмовити в його задоволенні, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 197 МК України передбачено, переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України "Про валюту і валютні операції".

Частиною першою статті 8 Закону України "Про валюту і валютні операції" (в редакції чинній на момент перетину кордону) визначено, що транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10000 євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Сторона відповідача в ході розгляду справи заперечувала проти задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково, зважаючи на такі обставини.

Судом встановлено, що 29.04.2024 року Одеською митницею Державної митної служби України винесено постанову в справі про порушення митних правил № 0221/50000/24, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 471 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 % суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей, що на день вчинення порушення становило 698935,50 грн (а.с. 16-18, 100-104)

Згідно вказаної постанови, Одеською митницею 02.02.2024 р. отримано лист Департаменту міжнародної взаємодії Державної митної служби України від 02.02.2024 р, № 26/26-04/7-10/300 щодо фактів декларування громадянами при в`їзді в Румунію в період часу з 24.02.2022 по 05.09.2022 готівкових коштів понад 10 000 євро. За результатами опрацювання інформації та документів, отриманих від митних органів Румунії встановлено, що громадянин України ОСОБА_1 відповідно до митної декларації від 18.06.2022 № 285 при в`їзді в Румунію 18.06.2022 задекларував митним органам Румунії 125 000 євро. Згідно інформації модуля «Облік валютних цінностей» АСМО «Інспектор» відомості щодо декларування громадянином ОСОБА_1 у зазначену дату митному органу України валютних цінностей відсутні.

Відповідно до листа Департаменту міжнародної взаємодії Державної митної служби України від 02.02.2024 р., вх. № 3631/4 Одеською митницею отримані дані перевірок від митних органів Румунії щодо фактів при переміщенні громадянами України готівкових валютних коштів понад 10000 євро та інших цінностей при переміщенні через митний кордон України в пункті пропуску «Орлівка-Ісакча». Зазначено, що даним листом Одеській митниці направлено копію відповіді митних органів Румунії з неофіційним перекладом та додатками (а.с. 81).

Формою проходження митного контролю Позивач обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю "зелений коридор", виїхавши за межі України

На думку співробітників митниці, такими діями позивач заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари (валютні цінності) не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо переміщення через митний кордон України та такими діями засвідчив факт, що має юридичне значення. Разом з тим, суду не надано доказів, що особа позивача, його місце реєстрації були встановлені належним чином працівниками митниці при пересіканні ним державного кордону України у пункті пропуску «Орлівка-Ісакча». На запитання суду представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що їй невідомий механізм встановлення особи та місця її реєстрації під час митної перевірки на кордоні.

Відповідачем у якості доказів надано суду таблиці даних Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску (а.с. 77-80), в яких позивач зазначає різні адреси свого проживання з його слів, водночас це вказує, що документальна перевірка працівниками митниці не проводилася. Разом з тим, судом встановлено, що з 21.05.2004 року і по теперішній час ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 . (а.с. 34)*

Як вбачається з протоколу про порушення митних правил № 0221/50000/24 від 22.02.2024 року, 02.02.2024 року до Одеської митниці надійшов лист Департаменту міжнародної взаємодії Державної митної служби України від 02.02.2024 року, № 26/26-04/7-10/300 щодо відповіді митних органів Румунії на запит стосовно переміщення за межі митної території України готівкових коштів особами в пункті пропуску «Орлівка-Ісакча» у період з 24.02.2022 р. по 05.09.2022 р. Відповідно до інформації митних органів Румунії та даних «електронного журналу пасажирського пункту пропуску» АСМО «Інспектор» встановлено, що 18.06.2022 р. громадянин України ОСОБА_2 прослідував через митний кордон України із України в Румунію по каналу руху «зелений коридор» через пункт пропуску «Орлівка-Ісакча» митного посту «Орлівка» Одеської митниці на транспортному засобі BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згідно інформації модуля "Облік валютних цінностей" АСМО "Інспектор" відомості щодо декларування ОСОБА_1 валютних цінностей у митному органі України, під час перетину митного кордону 18.06.2022 р., відсутні. Митним органам Румунії вищевказаний громадянин 18.02.2022 р. задекларував 125 000 євро (а.с. 74-75, 82-83).

Доказів наявності самого листа та яких саме додатків до нього, перекладу вказаних документів, якості здійснення такого перекладу відповідачем суду не було надано, хоча у засіданнях наголошувалося про необхідність надання таких матеріалів у судові засідання. Не містить таких матеріалів і надана у якості доказів завірена копія адміністративної справи відносно ОСОБА_1 (а.с. 73-109) щодо розгляду відносно нього протоколу про порушення митних правил та завершена ухваленням оскаржуваної постанови.

На підставі вище викладеного, відповідач дійшов висновку, що позивач в порушення вимог статей 257, 366 МК України, Положення «Про транскордонне переміщення валютних цінностей", затверджених постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 р. № 3 та постанови Правління Національного банку України від 02.01.2019 р. № 5 "Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті", вчинив дії, що мають ознаки недекларування валютних цінностей в сумі 125 000 євро, що перевищує дозволену законодавством України суму для їх переміщення без письмового декларування, чим вчинив порушення митних правил, передбачене ч. 1 ст. 471 МК України.

Правова процедура декларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України регулюється відповідними нормативно-правовими актами, зокрема: 1) Митним кодексом України; 2) Законом України "Про валюту і валютні операції"; 3) Положенням про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України № 3 від 02.01.2019 р.; 4) Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму; 5) Положенням про митні декларації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 450 від 21 травня 2012 р.; 6) Положенням про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 486 Митного кодексу України та ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з дотриманням закону.

Приписами ст. 487 МК України установлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до норм ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення повинно бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту постанови у справі про порушення митних правил № 0221/50000/24 від 29.04.2024 р. вбачається, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 471 МК України.

Разом з цим, положеннями ст. 471 МК України (в редакції чинній на момент перетину кордону) визначено, що відповідальність настає за порушення встановлено цим Кодексом у порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковану норму переміщення через митний кордон України.

Тобто, об`єктивна сторона правопорушення за ст. 471 МК України полягає в недекларуванні валюти (національної, іноземної), що перевищує еквівалент 10000 євро, при проходженні митного контролю в зеленому коридорі, тобто в зоні спрощеного митного контролю.

Відповідно до положень статті 366 МК України (в редакції чинній на момент перетину кордону) громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" бо "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, шо переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Громадяни, які проходять (проїжджають) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що підставою для обрання позивачем зони спрощеного митного контролю ("зеленого коридору") під час перетину кордону України слугувала ситуація, яка трапилась в країні, а саме, станом на 18.06.2024 р. (день перетину кордону позивачем) тривало повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, та велика кількість осіб перетинали митний кордон, тому на митницях країни застосовувались ненормовані правила перетину кордону.

Частиною третьою статті 197 МК України передбачено, переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України "Про валюту і валютні операції".

Частиною першою статті 8 Закону України "Про валюту і валютні операції" (в редакції чинній на момент перетину кордону) визначено, що транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10000 євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою статті 8 Закону України "Про валюту і валютні операції" (в редакції чинній на момент перетину кордону) визначено, що порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.

Відповідно до п. 5 "Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей" затвердженого постановою Правління НБУ від 02.01.2019 № 3, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро без письмового декларування митному органу.

Згідно п. 6 вказаного Положення, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Таким чином, фізичні особи, незалежно від статусу резидент/нерезидент, як при в`їзді, так і при виїзді з України, зобов`язані задекларувати валюту та банківські метали, які сумарно перевищують еквівалент 10000 євро.

Відповідно до ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 493 МК України, провадження у справі про порушення митних правил здійснюють, крім випадків, передбачених частинами другою і третьою цієї статті, посадові особи митниці, в зоні діяльності якої було вчинено або виявлено таке порушення.

Відповідно до ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст. 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно зі ст. 531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Відповідач свою позицію ґрунтує лише на інформації, яка отримана з листа митних органів Румунії, але суд критично оцінює таку позицію, виходячи з наступного.

Вказаний висновок митного органу, який ґрунтується лише з отриманої інформації на підставі листа митних органів Румунії, не може бути підставою для складання протоколу про порушення митних правил, а тим паче розглядатися як доказ вини особи.

Оскільки, про відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у порушенні митних правил, передбачених ч. 1 ст. 471 МК України, свідчить і той факт, що не долучені до матеріалів справи документи, які надійшли від митних органів Румунії, а їх оцінка здійснюється виключно зі слів представників відповідача, вказані матеріали не містять їх офіційного перекладу на державну мову, в тому числі з урахуванням положень, передбачених ст. 503 МК України про те, що перекладачем може бути посадова особа митного органу, оскільки в будь-якому разі такою особою не може бути особа, яка складала у цій справі протокол про порушення митних правил та за відсутності у справі документу, який підтверджує володіння цією особою мовою, знання якої необхідне для здійснення перекладу. Надаючи копію декларації ОСОБА_1 без перекладу (а.с. 82-83) і будуючи все обвинувачення фактично лише на цьому доказі, відповідач фактично вирішив адміністративну справу на підставі недопустимого доказу. Суд та інші органи не мають права перебирати на себе обов`язки перекладача, користуватися його правами й нести відповідальність, таку позицію висловив Верховний суд у постанові від 24.07.2024 року у справі 521/15479/21.

Стаття 62 Конституції України закріплює принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Посилання представника відповідача на наявність в матеріалах справи копії митної декларації ОСОБА_1 (а.с. 82-83), як додатка, отриманого разом з листом від митних органів Румунії суд оцінює критично, оскільки судам необхідно врахувати, що документи, складені нерезидентами, які подаються сторонами як докази, мають прийматися судами з огляду на їх допустимість після їх легалізації у встановленому законодавством України порядку. Такі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 30.01.2020 у справі № 910/14949/18, від 17.08.2021 у справі № 910/14949/18.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України Про нотаріат. Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17.

Таким чином, наявні у справі докази, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні, не підтверджують факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 471 Митного кодексу України через їх недостатність та недопустимість, оскільки вони зібрані з порушеннями.

Відповідно до ст. 8 Конституції України вбачається, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків ("Коробов проти України" від 21.10.2011 року).

За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як "кримінальне обвинувачення", оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні ст. 6 Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на митний орган), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

В процесі провадження у справі митним органом не дотримано принципу повноти дослідження обставин справи, що суттєво впливає на об`єктивність рішення у провадженні, а також не здобуто такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені у протоколі висновки, як такі, що не залишають місця сумнівам.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення або якщо докази здобуто з порушеннями, що ставить під сумнів їх допустимість. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (в даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази, які б спростовували позицію позивача і підтверджували правомірність винесеної постанови відповідачем суду не надані. Суд критично оцінює надані представником відповідача докази навмисного неотримання ним кореспонденції, що були подані у судовому засіданні 01.10.2024 р. у зв`язку з їх неналежністю.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог.

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача у вчиненні порушення митних правил.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Разом з тим суд критично оцінює доводи позивача щодо пропуску строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 467 МК України адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Днем виявлення правопорушення є фактично день отримання інформації Державною митною службою України від митних органів Румунії, а саме у грудні 2023 року, таким чином на 29.04.2024 року ще не сплив строк притягнення до адміністративної відповідальності, передбачений ч. 1 ст. 467 МК України.

Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх доказів, що є в матеріалах справи, в їх сукупності, доходить до висновку, що постанову Одеської митниці Державної митної служби України від 29 квітня 2024 року № 0221/50000/24 слід скасувати та закрити провадження у справі про порушення митних правил. Суд, надаючи оцінку зазначеній постанові, змушений констатувати, що вона була прийнята не у відповідності до закону, а саме з порушенням вимог ст. 486 МК України.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У судовому засіданні представник позивача зазначала про відсутність вимог позивача щодо стягнення судових витрат на його користь у разі задоволення адміністративного позову, а тому суд не розподіляє судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 257, 458, 471, 487, 489, 493, 495, 529-531 МК України, ст. ст. 2, 7, 9, 33, 293 КУпАП, ст. ст. ст. ст. 5, 8, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0221/50000/24 від 29.04.2024 року задовольнити частково.

Скасувати постанову Одеської митниці у справі про порушення митних правил № 0221/50000/24 від 29.04.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною першою статті 471 КАС України, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 04.10.2024 року.

Суддя Сергій ГАНОШЕНКО