Справа № 560/13358/24
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2024-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

04 жовтня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 25.03.2024 р. №5989-4876/Р-03/8-2200/24 щодо відмови ОСОБА_1 у припиненні виплати пенсії. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області припинити ОСОБА_1 виплату призначеної йому відповідно до статті 93 Закону України "Про пенсійне забезпечення" соціальної пенсію по інвалідності.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 10.04.2024 ОСОБА_1 в особистому електронному кабінеті на Порталі електронних послуг Пенсійного фонду України (https://portal.pfu.gov.ua/) отримав відповідь відповідача від 25.03.2024 р. №5989-4876/Р-03/8-2200/24, у якій позивачу відмовлено у припиненні виплати пенсії. Вказана відмова відповідача обґрунтована тим, що заяву про припинення виплати пенсії необхідно подавати особисто, а оскільки така подана в електронному вигляді, рекомендували ОСОБА_1 особисто прибути до територіального органу Пенсійного фонду України, який здійснює прийом та обслуговування осіб з відповідною заявою. Отже, подана 10.03.2024 р. ОСОБА_1 заява про припинення виплати пенсії через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду з використання Цифрового електронного підпису, згідно наведених вище норм чинного законодавства, є такою що особисто подана ним до територіального органу Пенсійного фонду України, а тому відмова у припиненні виплати пенсії лише з підстав, що така заява подана в електронному вигляді, є протиправною.

Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Від відповідача на адресу суду відзиву на позовну заяву не надходило.

Дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дитинства є особою з інвалідністю, якому органами МСЕК 10.09.2018 встановлено третю групу інвалідності довічно.

У зв`язку із вище вказаним ОСОБА_1 перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує соціальну пенсію по інвалідності, призначену відповідно до статті 93 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позивач вказує, що 27.02.2022 ОСОБА_1 виїхав за межі України та з того часу до сьогодні постійно проживає в Республіці Польща, де отримав право на постійне проживання, пройшов медичний огляд в республіці Польща, які підтвердили наявність у нього інвалідності та має намір оформити виплату пенсії у Польщі.

Позивач 10.03.2024 на Порталі електронних послуг Пенсійного фонду України (https://portal.pfu.gov.ua/) пройшов особисту ідентифікацію за допомогою Цифрового електронного підпису де через особистий електронний кабінет подав заяву про припинення виплати пенсій у зв`язку із його виїздом на постійне місце проживання за кордон, вказана заяву в особистому кабінеті на Порталі електронних послуг Пенсійного фонду України було підписана Цифровим електронним підписом, що є обов`язковою умовою для її формування та направлення для розгляду в органи ПФУ.

10.04.2024 позивач в особистому електронному кабінеті на Порталі електронних послуг Пенсійного фонду України (https://portal.pfu.gov.ua/) отримав відповідь відповідача від 25.03.2024 р. №5989-4876/Р-03/8-2200/24, у якій позивачу відмовлено у припиненні виплати пенсії. Вказана відмова відповідача обґрунтована тим, що заяву про припинення виплати пенсії необхідно подавати особисто, а оскільки така подана в електронному вигляді, рекомендували ОСОБА_1 особисто прибути до територіального органу Пенсійного фонду України, який здійснює прийом та обслуговування осіб з відповідною заявою.

Крім того, у вказаній відмові відповідачем роз`яснений порядок припинення пенсій громадянам, які переїхали на постійне місце проживання до Республіки Польща.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції станом на момент звернення позивача до відповідача) визначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Згідно з ч. 1 цієї статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

З дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону №1058-ІV, громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон користуються правами на призначення пенсії на рівні з тими громадянами України, які проживають на території України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вільний вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, в тому числі, і права на пенсійне забезпечення.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, позивач, як громадянин України, проживаючи в Республіці Польща, має такі ж конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання.

Більш того, згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №428/6624/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Угода між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення ратифікована Законом № 458-VII від 05.09.2013, застосовується стосовно України - до законодавства щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування, що стосується: 1) хвороби (тимчасової непрацездатності), вагітності та пологів (материнства); 2) нещасних випадків на виробництві, професійних захворювань та/або смерті з цих причин; 3) безробіття; 4) пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; 5) допомоги на поховання.

Суд зазначає, що ч.1 ст.49 Закону №1058-IV доповнено пунктом 2-1 згідно із Законом України від 25.04.2024 №3674-IX : виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном.

Отже, позивач станом на момент розгляду справи має право на припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном до республіки Польща, при цьому посилання відповідача на п.2 ч.1 ст.49 Закону №1058-IV, зокрема на Угоду між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення, щодо відсутності у ній норм щодо можливості припинення виплати пенсії на території України, є на думку суду безпідставним враховуючи Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009.

Отже, право позивача на припинення пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України та не залежить від місця проживання особи, при цьому таке право передбачено у п.2-1 ч.1 ст.49 Закону №1058-IV.

Крім того, щодо посилання відповідача про особисте звернення позивача до територіальних органів Пенсійного фонду України, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що 10.03.2024 на Порталі електронних послуг Пенсійного фонду України (https://portal.pfu.gov.ua/) пройшов особисту ідентифікацію за допомогою Цифрового електронного підпису де через особистий електронний кабінет подав заяву про припинення виплати пенсій у зв`язку із його виїздом на постійне місце проживання за кордон.

При цьому, відповідач вважає, що заява про поновлення виплати пенсії подається заявником особисто до територіального органу Пенсійного фонду України.

Суд відхиляє такий аргумент пенсійного органу як підставу припинення пенсії, оскільки ні Закон № 1058, ні Порядок № 22-1 не передбачають такої підстави для припинення пенсії, як особистого подання заяви до територіальних органів Пенсійного фонду України.

Крім того, жоден з нормативних актів не містить обов`язку пенсіонера звертатись з заявою про припинення виплати пенсії особисто.

Також, суд вважає за необхідне зауважити, що, Пенсійний фонд України, будучи обізнаним про існування рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, а також про необхідність правового врегулювання низки питань, пов`язаних з виплатою, припиненням виплати пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за межі України, об`єктивно міг їх врегулювати, однак цього не зробив.

Очевидним є те, що необхідність приїзду людей, які виїхали на постійне проживання за межі України, виключно з метою особистого звернення до Пенсійного органу задля виправлення помилки, допущеної державою, є додатковим тягарем для таких осіб і не сприяє відновленню їх порушеного права. Такий підхід суперечить тезам, покладеним Конституційним судом України в основу рішення від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009.

Беручи до уваги, що позивач виконав вимогу щодо особистого подання заяви про припинення виплати пенсії у зв`язку із перебуванням за кордоном, суд робить висновок, що відповідач безпідставно відмовив у припиненні виплати пенсії.

За таких обставин, відмова відповідача викладена в листі від 25.03.2024 №5989-4876/Р-03/8-2200/24 щодо припинення виплати позивачу пенсії, є протиправною.

Враховуючи рішення Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 а також те, що станом на момент розгляду вказаної справи існує відповідний нормативний механізм вказаний у п.2-1 ч.1 ст.49 Закону №1058-IV, доповнений пунктом 2-1 згідно із Законом України від 25.04.2024 р. N 3674-IX, а тому суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області припинити ОСОБА_1 виплату призначеної йому відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" соціальної пенсію по інвалідності.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів, що діяв у межах закону, що підтверджено доказами, перевіреними в суді, тому позов задовольняється в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 25.03.2024 №5989-4876/Р-03/8-2200/24, щодо відмови ОСОБА_1 у припиненні виплати пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області припинити ОСОБА_1 виплату призначеної йому відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" соціальної пенсію по інвалідності.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя О.П. Шевчук