Справа № 380/9214/24
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2024 рокусправа № 380/9214/24
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У. В., розглянувши в письмовому провадженні, у м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: вул. БульварноКудрявська, 16, м. Київ, 04053; ), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №36 від 02.04.2024 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », яким відмовлено у призначенні пенсії за віком;

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 період роботи з 18.02.1985 по 01.02.1994 у ДП «Санаторій «Немирів» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» та призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.11.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з досягненням 60-ти річного віку, позивач 03.01.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зі заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №36 від 10.01.2024 їй було відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років, при наявному 20 років 07 місяців 15 днів.

В подальшому, позивач знову звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зі заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №36 від 02.04.2024 їй знову було відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років, при наявному 28 років 02 місяці 17 днів.

При цьому, відповідачем до загального страхового стажу не було зараховано період роботи позивача з 18.02.1985 по 01.02.1994 у ДП «Санаторій «Немирів» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» згідно із записами в її трудовій книжці, оскільки в графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок відсутнє повне найменування підприємства та наявні виправлення дати звільнення та дати наказу на звільнення.

Позивач вказує, що працівники не несуть відповідальності за ведення власних трудових книжок, вважаючи протиправною відмову відповідача щодо зарахування періоду роботи до її страхового стажу та призначення пенсії, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 27.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.

13.06.2024 від відповідача 1 - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що відповідно наданих позивачем до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, довідки про стаж, свідоцтва про народження дітей), її загальний страховий стаж складає 28 років 2 місяці 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Не враховано до стажу періоди роботи з 18.02.1985 по 01.02.1994 (в трудовій книжці у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок відсутнє повне найменування підприємства та наявні виправлення дати звільнення та дати наказу на звільнення).

Зазначає, що наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників. Згідно з п. 1.1 цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім?я та по батькові, дата народження, відомості про нагородження і заохочення, про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України, відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв?язку з цим винагороди (п. п. 2. 2 Інструкції). Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а вразі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів і завіряються печаткою, запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4. Інструкції). Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу або звільнення виконуються акуратно. У разі виявлення неправильного або неточного запису виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис, про що окремо зазначається у трудовій книжці. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або не точний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (п. 2.8 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників). Відповідно до п. 2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу чи розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактичній виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Оскільки для підтвердження спірного періоду роботи позивачем не представлено документів, які б підтверджували спірні періоди трудової діяльності, тому Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві не зараховано ці періоди до страхового стажу відповідно до норм Інструкції №637, відповідно винесено Рішення за №36 від 02.04.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Враховуючи вищенаведене, просить відмовити в задоволені позову.

24.06.2024 від відповідача 2 - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень відповідач 2 вказує, що відповідно до частини 1 статті 26 Закону право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, довідки про стаж, свідоцтва про народження дітей) загальний страховий стаж позивача складає 28 років 2 місяці 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Не враховано до стажу періоди роботи з 18.02.1985 по 01.02.1994 (в трудовій книжці у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок відсутнє повне найменування підприємства та наявні виправлення дати звільнення та дати наказу на звільнення), з 01.07.2000 по 17.12.2000 (відсутні дані в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу після липня 2000 року, що є обов`язковим з 01.07.2000) та період роботи згідно записів трудової книжки № НОМЕР_2 (підстави в записі про прийняття не придатні до читання та відсутні дані в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу після липня 2000 року, що є обов`язковим з 01.07.2000).

Враховуючи вищевикладене, вважає, що гр. ОСОБА_1 правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 від 23.01.2001.

03.01.2024 у зв`язку з досягненням 60-річного віку позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зі заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №36 від 10.01.2024, прийнятим відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, їй було відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років, при наявному 20 років 07 місяців 15 днів.

В подальшому, 26.03.2024 позивач знову звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зі заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №36 від 02.04.2024, прийнятим відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, їй знову було відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років, при наявному 28 років 02 місяці 17 днів.

Згідно з вказаним вище рішенням №36 від 02.04.2024, вік заявниці становить 60 років, страховий стаж 28 років 2 місяці 17 днів. При цьому, за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період її роботи, зокрема з 18.02.1985 по 01.02.1994 у ДП «Санаторій «Немирів» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», оскільки в трудовій книжці від 01.08.1981 серії НОМЕР_4 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок відсутнє повне найменування підприємства та наявні виправлення дати звільнення та дати наказу на звільнення).

Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо зарахування періоду роботи з 18.02.1985 по 01.02.1994 до страхового стажу та призначення пенсії, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV; тут та надалі у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Статтею 24 Закону №1058-IV встановлено, зокрема, наступне: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що з 01.01.2004 законодавцем запроваджено поняття «страховий стаж», для отримання якого обов`язковою умовою є сплата страхових внесків; трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, прирівнюється до страхового.

Згідно з ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розділом ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1) визначено перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядок №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом досліджено трудову книжку позивача від 01.08.1981 серії НОМЕР_4 та встановлено, що у ній, серед іншого, в межах спірного періоду містяться записи №9 та №10, згідно з якими з 18.02.1985 по 01.02.1994 позивач працювала на посаді молодшої сестри по догляду за хворими та звільнена з роботи за власним бажанням на підставі наказу №1 від 01.02.1994.

При цьому, відповідні записи завірені печаткою підприємства ДП «Санаторій «Немирів» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» та підписом його головного лікаря.

Щодо аргументів відповідачів про те, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок відсутнє повне найменування підприємства та наявні виправлення дати звільнення та дати наказу на звільнення необхідно зазначити, що на момент вчинення записів у трудовій книжці за спірний період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412 (далі Інструкція №162), пунктом п.1.1 якої встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.2.3 Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з п. 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.

Окрім цього, у спірний період також була прийнята та діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція), пунктом 1.1 якої встановлено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів.

Пунктом 2.2 Інструкції передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;

відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;

відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції).

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що всі записи в трудові книжці здійснюються роботодавцем у повній послідовності у разі зміни відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення в межах відповідного підприємства.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємства, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням таких періодів.

Правова позиція про те, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17, а також від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вказано правова позиція також підтримана Верховним Судом в постанові від 04.07.2023 у справі №580/4012/19.

Так, судом не встановлено, а відповідачем не доведено недостовірності записів про роботу позивача у період з 18.02.1985 по 01.02.1994 та трудової книжки серії НОМЕР_4 від 01.08.1981 в цілому, а тому її потрібно розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Отже, самі лише сумніви уповноважених осіб відповідача в достовірності підпису директора підприємства не можуть бути підставою неврахування відповідного періоду роботи позивача для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

Крім того, згідно статті 62 Закону № 1788-XII та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Однак, як встановлено судом, відповідачами не здійснено належних та достатніх дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивача, зокрема в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідачів до відповідних архівних установ для підтвердження або спростування автентичності спірних записів у трудовій книжці позивача.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку про те, що дії відповідача 2 щодо відмови у зарахуванні стажу роботи позивача з 18.02.1985 по 01.02.1994 по трудовій книжці серії НОМЕР_4 від 01.08.1981 є протиправними, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №36 від 02.04.2024 підлягає скасуванню.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Розглядаючи питання зобов`язання призначення пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний таку пенсію призначити.

Так, суд враховує, що за змістом статті 26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Судом встановлено, що на момент звернення до пенсійного органу зі заявою про призначення пенсії за віком (26.03.2024), позивач досягнула 60-ти років, попередньо зарахований відповідачем 2 страховий стаж позивача згідно з рішенням №36 від 02.04.2024 становить 28 років 2 місяці 17 днів, страховий стаж позивача за період з 18.02.1985 по 01.02.1994 становить понад 8 років, що в сукупності складає більше 30 років.

Відтак, суд приходить висновку, що на момент звернення позивача за призначенням пенсії, у неї були наявні всі умови, які необхідні для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV, а саме позивач досягла 60 річного віку та набула більше 30 років страхового стажу.

Жодних інших аргументів щодо відсутності у позивача права на отримання пенсії за віком відповідачами не висловлено ані в спірному рішенні, а ні під час розгляду даної справи судом.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити з 26.03.2024 (з дати звернення) позивачу пенсію за віком, у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, зарахувавши при цьому до її страхового стажу період роботи з 18.02.1985 по 01.02.1994 згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_4 від 01.08.1981.

При цьому, суд дійшов висновку, що зобов`язати призначити пенсію позивачу потрібно саме Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, як територіальний орган ПФУ, який у порядку екстериторіальності розглядав заяву позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Водночас, щодо позовних в частині зобов?язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.11.2023, суд зазначає таке.

Так, за змістом статті 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Суд звертає увагу, що 13.11.2023 позивачці виповнилося 60 років, первинно вона звернулася за призначенням пенсії 03.01.2024, тобто протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №36 від 10.01.2024, прийнятим відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, їй було відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років, при наявному 20 років 07 місяців 15 днів.

У свою чергу, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №36 від 10.01.2024 позивачем не оскаржувалося та є чинним, протилежного матеріали справи не містять.

В подальшому, позивач звернулася за призначенням пенсії вже 26.03.2024, тобто поза межами трьохмісячного строку з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, а тому пенсія підлягає призначенню саме з дати останнього звернення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність частковогозадоволення позову.

Щодо судового збору, то згідно з вимогами ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовується позивачу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №36 від 02.04.2024 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », яким відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: вул. БульварноКудрявська, 16, м. Київ, 04053; ) призначити з 26.03.2024 ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком, у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, зарахувавши при цьому до її страхового стажу період роботи з 18.02.1985 по 01.02.1994 згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_4 від 01.08.1981.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: вул. БульварноКудрявська, 16, м. Київ, 04053; ) сплачений судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяБратичак Уляна Володимирівна