Справа № 553/2100/24
Суддя: Високих М. С.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/2100/24
Провадження № 2-а/553/20/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі головуючого судді Високих М.С., за участі секретаря судового засідання Сіомашко В.Р., позивача ОСОБА_1 , представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Вишнівецького Віталія Захаровича та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави із вказаним позовом до поліцейського 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Вишнівецького В.З., в якому прохає визнати протиправними дії та скасувати постанову серії ЕНА №2428623 від 19.06.2024 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн, а провадження у справі закрити.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 19.06.2024 у відношенні нього була винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Цією постановою його було визнано винним у тому, що 19.06.2024 о 14 год. 11 хв. керуючи транспортним засобом у м. Полтаві по вул. Героїв Чорнобильців, 33 А, на перехресті вул. Сінна та вул. Олеся Гончара він здійснив рух на заборонений (жовтий) сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ ПДР України. Вказану постанову позивач вважає протиправною та наголошує, що у постанові не вказано якою вулицею він рухався, його автомобіль не їхав через перехрестя на заборонений сигнал, а закінчував проїзд перехрестя при ввімкненні забороняючого сигналу. Автомобіль виїжджав на перехрестя на зелений сигнал, а закінчував проїзд при зміні сигналу на забороняючий та відповідно до п. 16.8 ПДР повинен був продовжити рух. Працівники поліції рухались у зустрічному до нього напрямку, тому фізично не могли бачити на який сигнал він виїхав на перехрестя та де знаходився його автомобіль в момент коли увімкнувся жовтий сигнал світлофору, адже режим світлофорів є різним і у зустрічних напрямкам сигнали можуть вмикатись не одночасно. На відеозаписі, який йому демонстрували під час винесення постанови не видно який саме був сигнал при закінченні проїзду перехрестя. При цьому, в разі ввімкнення жовтого сигналу, водіям, які не можуть зупинити транспортний засіб без екстреного гальмування, дозволяється продовжувати рух, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху. Зазначає, що в постанові не викладені фактичні обставини проїзду перехрестя, а вказані в ній факти не відповідають дійсності, сама постанова прийнята поліцейським за відсутності жодних допустимих доказів його винуватості, з огляду на що прохає оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Провадження у справі відкрито за ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 27.06.2024, з призначенням до розгляду з викликом сторін.

12.07.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву з проханням вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення. Заперечення проти позову вмотивовані тим, що позивач 19.06.2024 здійснив рух на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 ґ ПДР, що беззаперечно доводиться записом з відеореєстратора. На підставі наявних доказів поліцейським була винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. При цьому під час розгляду справи 19.06.2024 поліцейським було повідомлено позивачу причину зупинки, роз`яснено права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, надано можливість ознайомитись з наявними матеріалами, надати пояснення, тобто повністю дотримано процедуру. При винесенні постанови поліцейським була надана оцінка наявним доказам, дотримано процедуру розгляду та прийнято законне рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення, з огляду на що заявлені ОСОБА_1 вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими.

16.09.2024 від ОСОБА_1 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому вказує про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Зазначає, що в разі подання світлофором забороняючого сигналу, водій повинен зупинитись перед дорожньою розміткою (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69, якщо їх не має не ближче 10 метрів до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо вони відсутні перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів. Тому, в разі ввімкнення жовтого сигналу водіям, які не можуть зупинити транспортний засіб без екстреного гальмування, дозволяється рухатись за умови забезпечення безпеки дорожнього руху. За посиланням позивача, оскільки він рухався через перехрестя вул. Сінна вул. О. Гончара при перемиканні з зеленого на жовтий сигнал, він повинен був керуватись не загальною, а спеціальною нормою. При цьому у ньому не було можливості зупинити транспортний засіб без екстреного гальмування, оскільки при ввімкненні жовтого сигналу його автомобіль знаходився саме на рівні дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія).

За ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 02.10.2024 до участі у справі в якості співвідповідача залучено Департамент патрульної поліції.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав повністю та пояснив, що має водійський стаж більше 20 років і завжди дотримується Правил дорожнього руху. Зазначив, що 19.06.2024 він виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофору і коли проїжджав його увімкнувся жовтий сигнал. Якщо б він зупинився, то створив перешкоду для руху іншим учасникам, відповідно це могло призвести до дорожньо-транспортної пригоди. Того дня швидкість його автомобіля становила близько 50 км/год і він не мав реальної можливості зупинити свій автомобіль до стоп-лінії чи навіть самого світлофору без екстреного гальмування, оскільки коли побачив жовтий сигнал автомобіль знаходився саме на стоп-лінії, з огляду на що мусив продовжити рух, так виїхав на перехрестя на зелений сигнал і продовжив проїзд на жовтий.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні, посилаючись на викладені у відзиві обставини прохала позов залишити без задоволення та врахувати, що 19.06.2024 поліцейським було зафіксовано допущене позивачем порушення на реєстратор. Перехрестя, по якому рухався позивач є великим та на ньому встановлено дублюючий світлофор і стоп-лінія. Позивач проїхав перший світлофор на зелений сигнал, однак майже одразу увімкнувся жовтий і ОСОБА_1 мав можливість зупинитись перед другим світлофором, однак не зробив цього, тому правомірно притягнутий до відповідальності. Позивач стверджує, що закінчував маневр, але коли він проїжджав перший світлофор, той мав зворотній відлік, тому водій мав врахувати час до увімкнення забороняючого сигналу і відповідно можливість зупинити транспортний засіб, без застосування екстреного гальмування, з урахування відстані до лінії розмітки та швидкості руху.

Прохала врахувати, що пояснення позивача повністю спростовуються наданими доказами, а саме записом з відеореєстратора, яким зафіксовано порушення та процедура розгляду справи, а також відомостями щодо роботи світлофорів та їх розташування по напрямку руху позивача.

Будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, звернувшись із відповідним клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, його представника та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вказує про наступне.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Предметом оскарження у справі, що розглядається, є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2428623 від 19.06.2024, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено (ч.3 ст.286 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (ч.1 ст.78 КАС України).

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст.6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі ПДР).

Пунктом 1.1 ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У відповідності до п.1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 8.1 ПДР встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п.8.7.3. «ґ» ПДР сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Згідно п.8.10 ПДР у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 «STOP», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Приписами п.8.11 ПДР встановлено, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху

Водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.69 «STOP» він повинен керуватися сигналами кожного світлофора (п.16.8 ПДР).

За змістом оскаржуваної постанови, 19.06.2024 о 14:11:25 у м. Полтаві по вул. Героїв Чорнобильців, 33А, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом на перехресті вул. Сінна та вул. Олеся Гончара, здійснив рух на заборонений (жовтий) сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказаною вище постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2428623 від 19.06.2024, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

На підтвердження правомірності оскарженої постанови представником відповідачів до відзиву надано відеозапис з реєстратору, циклограму роботи світлофорів з місця події та схему їх розташування.

Згідно із поясненнями позивача та дослідженим відеозаписом, водію була повідомлена причина зупинки, під час розгляду справи надано можливість ознайомитись із доказами, надати пояснення, роз`яснено права. При цьому ОСОБА_1 не заперечував тієї обставини, що на відеозапису зафіксовано його автомобіль, яким він керував.

Також з наданого відеозапису чітко вбачається, що позивач керуючи транспортним засобом здійснив проїзд перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, що є порушенням пункту 8.7.3. «ґ» ПДР, що також не заперечується позивачем у відповіді на відзив.

За твердженнями позивача він проїхав перший світлофор на зелений сигнал і під час проїзду перехрестя на другому світлофорі увімкнувся жовтий сигнал, через відсутність можливості зупинити транспортний засіб він продовжив рух, при цьому врахував дорожню обстановку.

Водночас, як убачається з наданого відеозапису та циклограми роботи світлофорів, розташований на перехресті світлофор має зворотній відлік, який визначає час до перемикання сигналів, а останні три секунди при зеленому сигналі вмикається миготіння.

Згідно із записом одразу після проїзду позивачем першого світлофору увімкнувся жовтий сигнал, що об`єктивно свідчить про те, що позивач розпочав проїзд наприкінці дозволяючого рух сигналу світлофору та враховуючи наявність зворотного відліку мав реальну можливість орієнтуватись у часі, що залишився до перемикання сигналу на забороняючий жовтий.

При цьому позивач не заперечував, що за напрямком руху він мав можливість слідкувати за обома розташованими на перехресті світлофорами, однак не звертав уваги на зворотній відлік часу, орієнтуючись по дорожній обстановці, а на другий світлофор подивився перед стоп-лінією.

Отже, позивач рухаючись на автомобілі та заздалегідь побачивши «зелений» сигнал першого світлофору, який у подальшому став миготіти для перемикання на заборонений «жовтий» сигнал світлофору, мав можливість знизити швидкість та зупинитись перед стоп-лінією.

Також, слід зазначити, що позивач зобов`язаний був на мигаючому «зеленому» сигналі світлофору зменшити швидкість, оскільки зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух, та здійснити повільне гальмування і зупинитися на «жовтий» сигнал світлофору на стоп-лінії, щоб уникнути можливого зіткнення з іншими учасниками дорожнього руху.

При цьому, з зазначеного відеозапису вбачається, що зупинка транспортного засобу позивача не мала створити перешкод для інших учасників дорожнього руху на перехресті.

Відтак за встановлених обставин, суд відхиляє доводи позивача про застосування ним положень п. 8.11 ПДР, оскільки останній міг зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, проте в порушення вимог пункту 8.7.3. «ґ» ПДР здійснив проїзд на заборонений «жовтий» сигнал світлофору.

Зважаючи на викладене, оскільки вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, яка полягає у проїзді перехрестя на забороняючий «жовтий» сигнал світлофора підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2428623 від 19.06.2024.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскарженої постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача накладено штраф у розмірі 510 грн., поліцейський 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Вишнівецький В.З. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені КУпАП.

Враховуючи доведеність відповідачем правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та не надання позивачем належних, допустимих та достатньо переконливих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Згідно із п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.286,293-295 КАС України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Вишнівецького Віталія Захаровича та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Позивач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідачі:Поліцейський 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Вишнівецький Віталій Захарович, адреса: вул. Кременчуцька, 2В, с. Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область, 38751 Департамент патрульної поліції, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави М.С. Високих