Справа № 380/6924/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/6924/24 пров. № А/857/19457/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання: Коць Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Горбенко Інни Василівни на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/6924/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий суддя першої інстанції Ланкевич А.З., місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 10.07.2024), -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26.12.2023 року про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погодившись із цією ухвалою, представник позивача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій стверджує, що вона була прийнята внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не повинен тлумачити положення статті 240 КАС України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя, та наводить практику Європейського суду з прав людини.

На думку апелянта, формалізм та неповне з`ясування обставин, які застосовано у мотивувальній частині ухвали від 10.07.2024, фактично обмежують звернення до суду, повного всебічного розгляду справи, y право на отримання судового рішення, яке б могло поновити порушене право позивача при незаконній забороні перетину державного кордону для супроводу його дружини з інвалідністю.

В обґрунтування скарги зазначає аналогічні обставини, що наведені в заяві про поновлення пропущеного строку, які вказані вище.

У зв`язку із цим просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду та направити справу № 380/6924/24 на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Згідно з ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 підтримує вимоги апеляційної скарги, просить проводити судове засідання без його участі та без участі його представника.

Інші учасники в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені про дату час та місце судового засідання у встановленому законом порядку шляхом надсилання повісток до електронного кабінету. Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ухвалою судді від 03.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою судді від 17.06.2024 року позовну заяву залишено без руху для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків шляхом подання п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.

Від представника позивача надійшла заява про поновлення строку, в якій посилається на те, що 11.01.2024 року між позивачем та адвокатом Горбенко І.В. (представником позивача у даній справі) було укладено договір про надання правової допомоги № 1699. Зазначила, що після укладання договору ОСОБА_1 передав оригінал оскаржуваного рішення від 26.12.2023 року та інші документи, необхідні для підготовки позовної заяви.

Однак вказала, що під час написання та оформлення роботи виникли форс-мажорні обставини, що унеможливили доступ до документів та ноутбука, з якого адвокат працює та подає електронні документи в підсистемі «Електронний суд». Так, відповідно до договору оренди № 11 від 10.01.2024 року адвокатом Горбенко І.В. було прийнято в орендне користування сейф для зберігання документів, який розташований в офісному приміщенні орендодавця за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас звернула увагу, що 23.01.2024 року під час ракетної небезпеки (БПЛА) було частково пошкоджено офісне приміщення, у зв`язку із чим орендодавцем обмежено доступ до будівлі, а також до майна, що розташоване в ній. Зазначила, що лише 31.03.2024 року орендарям було надано доступ до будівлі за адресою АДРЕСА_1 , після чого 01.04.2024 року представником позивача подано до суду позовну заяву у даній справі. З огляду на викладене, просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом та поновити такий.

Львівський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, а позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення залишив без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що доказів існування інших непереборних обставин, які б перешкоджали представнику позивача скористатись правом на подання позовної заяви у межах визначеного ч. 3 ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль» місячного строку, представник позивача не зазначила та не надала.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

За приписами ст.5 КАС України установлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший).

Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод та інтересів особи.

Відповідно до ч.3 ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль», особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право протягом одного місяця з дня прийняття відповідного рішення у передбаченому законом порядку оскаржити його до органу Державної прикордонної служби України вищого рівня або до адміністративного суду за місцем розташування відповідного органу. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії.

Таким чином, у спорах, пов`язаних з відмовою у перетинанні державного кордону, законодавець встановив спеціальний місячний строк звернення до адміністративного суду, який обчислюється з дня прийняття відповідного рішення прикордонним органом.

Колегія суддів зауважує, що чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин та обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Суд зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 26.12.2023 року позивач отримав примірник оскаржуваного рішення.

Натомість до суду з даним позовом представник позивача звернулася лише 01.04.2024 року, тобто з пропуском строку, встановленого ч. 3 ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль».

Із заяви про поновлення пропущеного процесуального строку слідує, що 11 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся за правовою допомогою та було укладено договір про надання правової допомоги № 1699 від 10.01.2024 р. між адвокатом Горбенко І.В. та останнім. Після укладання договору Капустін передав оригінал рішення 26.12.2023 року, оригінали своїх документів на підтвердження обставин справи для складання позовної заяви та їх сканування. Адвокат Горбенко І.В. в свою чергу прийняла перелічені документи (рішення від 26.12.2023, довідка МСЕК, свідоцтво про одруження та інші документи) у роботу.

Відповідно до договору оренди № 11 від 10 січня 2024 року ОСОБА_2 прийняла в орендне користування сейф (надалі Сейф) для зберігання документів, що є адвокатською таємницею справи клієнтів адвоката з оригіналами документів та їх копіями, іншими процесуальними та іншими документами. Сейф розташований в офісному приміщенні Орендодавця за адресою АДРЕСА_1 .

Позовна заява про скасування рішення від 26.12.2023 року про відмову у перетині державного кордону України, прийнятого 7 прикордонним Карпатським загоном Державної прикордонної служби України подана 01.04.2024 року.

Сторона позивача обґрунтовує це такими доказами: договір оренди № 11 від 10.01.2024, акт приймання-передачі сейфу від 10.01.2024, повідомлення про настання форс-мажорних обстави № 12 від 23.01.2024 р., повідомлення від 31.03.2024 р. № 61.

Водночас як слідує з матеріалів справи, позивач не надав будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що відбулося влучання БПЛА в офісне приміщення орендодавця.

Щодо посилання представника позивача на обмеження доступу до будівлі та майна, що розташоване в будівлі, внаслідок її пошкодження під час небезпеки ударів БПЛА суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Із документів, поданих разом із заявою про поновлення пропущеного строку, достеменно неможливо встановити той факт, що дійсно 23.01.2024 під час небезпеки ударів БПЛА було пошкоджено будівлю за адресою АДРЕСА_1 .

Окрім цього, сама заява містить низку неточностей, серед яких: « 27 січня 2024 року під час ракетної небезпеки (БПЛА) частково пошкоджено будівлю та орендодавцем обмежено доступ до будівлі, а також до майна, що розташоване в будівлі. Видане повідомлення про настання форс-мажорних обставин від 23.01.2024». Тобто представник позивача стверджує, що повідомлення про настання форс-мажорних обставин було видане раніше, аніж відбулася атака БПЛА по будівлі. Такі неточності унеможливлюють достовірне встановлення обставин справи та ставлять під сумнів допустимість доказів.

Суд апеляційної інстанції також бере до уваги дату видання ордеру на надання правничої допомоги 25 березня 2024 року. Тоді як у повідомленні про поновлення роботи від 31.03.2024 сказано, що 31 березня 2024 року буде надано доступ орендарям до будівлі за адресою АДРЕСА_2 . Отже, сторона позивача готувалася до подання позовної заяви вже наприкінці березня, ще до того, як нібито було відновлено доступ до документів.

До того ж, вказане свідчить про неналежну організацію процесу з підготовки позовної заяви, що є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Суд констатує, що дійсно, введення в країні воєнного стану суттєво ускладнило (подекуди унеможливило) повноцінну роботу. Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що доказів існування інших непереборних обставин, які б перешкоджали представнику позивача скористатись правом на подання позовної заяви у межах визначеного ч.3 ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль» місячного строку, представник позивача не зазначила та не надала, а тому її заява про поновлення строку задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Горбенко Інни Василівни залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №380/6924/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 02.10.2024