Справа № 380/18769/24
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 рокусправа № 380/18769/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії ,

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі ГУ ПФУ у м. Києві, відповідач 2), у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11.07.2024 О/р №40 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 »;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 03.07.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №14O2-VII1 зарахувавши ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: стажу роботи на посаді слідчого з 01.08.1976 по 14.01.1982 та половину строку навчання в юридичному ВНЗ за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І.Франка з 01.09.1971 по 29.06.1976.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Вищої ради правосуддя від 25.09.2018 № 2973/0/15-18 його звільнено з посади судді Сихівського районного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. Наказом Сихівського районного суду м. Львова від 08.10.2018 № 151/К позивач відрахований зі штату Сихівського районного суду м. Львова. 03.07.2024 позивач звернувся до Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з зарахуванням періодів роботи в період з 01.08.1976 по 14.01.1982 у Львівському УВС транспорту МВС УРСР та половину строку навчання. Рішенням Головного управління ПФУ у м. Києві від 11.07.2024 О/р № 40 відмовлено позивачу у такому перерахунку. Позивач вважає таке рішення протиправним та обґрунтовує це тим, що відповідач зобов`язаний був зарахувати у перерахунок довічного грошового утримання судді періоди роботи на посаді слідчого з 01.08.1976 по 14.01.1982 та половину строку навчання в юридичному ВНЗ за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І.Франка з 01.09.1971 по 29.06.1976. При цьому позивач зазначає, що на час обрання його на посаду народного судді (01.02.1990) законодавством не було встановлено право судді на відставку, тому у цьому випадку під час визначення стажу роботи на посаді судді підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на день обрання позивача суддею безстроково. Стверджує, що до такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.06.2018 у справі № 9901/382/18. Зважаючи на наведене, позивач просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 11.09.2024 суддя відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Відповідач 1 позову не визнав. 18.09.2024 від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 18298), в якому зазначив, що у відповідності до нової технології екстериторіального призначення та перерахунку пенсій, впровадженої 01.042021, та згідно постанови правління Пенсійного Фонду України № 25-1 від 16.12.2020, нова технологія передбачає опрацювання заяв і прийнятих документів бек-офісами 25 головних управлінь Фонду у порядку черговості, незалежно від місць прийому заяв та місця проживання пенсіонерів. Відповідно до п. 11 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України. Функції щодо звернення позивача за призначення пенсії Головним управлінням пенсійного фонду у Львівській області вичерпано. Формування електронної пенсійної справи проводиться автоматично за принципом екстериторіальності. Відтак 11.07.2024 року Головним управлінням пенсійного фонду у м. Києві прийнято рішення № 40 про відмову позивачу у перерахунку пенсії. Щодо підстав прийняття такого рішення зазначає наступне. Відповідно до ст. 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Стаж роботи позивача за період з 01.08.1976 по 14.01.1982 неможливо зарахувати до стажу роботи на посаді судді, оскільки в трудовій книжці поданій позивачем не зазначена посада та відсутні записи щодо працевлаштування/звільнення, що є порушенням нормативних вимог. Також при винесенні оскаржуваного рішення, було виявлено, що диплом позивача серії НОМЕР_1 від 26.02.1982 про навчання у Львівському державному університеті видано ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним позивача. Відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідач 2 правом на подання відзиву, передбаченим ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), не скористався, свою позицію стосовно позову не висловив. Копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі відповідач отримав 11.09.2024, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Суд встановив, що рішенням Вищої ради правосуддя від 25.09.2018№ 2973/0/15-18 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Сихівського районного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

03.07.2024 позивач звернувся до Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з зарахуванням періодів роботи в період з 01.08.1976 по 14.01.1982 у Львівському УВС транспорту МВС УРСР та половину строку навчання в юридичному ВНЗ за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І.Франка з 01.09.1971 по 29.06.1976.

Рішенням Головного управління ПФУ у м. Києві від 11.07.2024 О/р № 40 відмовлено позивачу у такому перерахунку.

Вважаючи протиправним не зарахування при визначенні відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді до його стажу роботи на посаді судді періоду роботи з 01.08.1976 по 14.01.1982 у Львівському УВС транспорту МВС УРСР, а також половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються: судоустрій, судочинство, статус суддів.

У ст. 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Правовідносини, пов`язані з виходом судді у відставку та призначенням йому щомісячного довічного грошового утримання, регулюються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIІІ) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Отже, за вибором судді у відставці йому може виплачуватися або пенсія, згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 137 Закону № 1402-VIІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Отже, вказана норма передбачає можливість зарахування до стажу роботи на посаді судді стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

На підставі абзацу четвертого п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до п. 1 Указу Президента України за №584/95 від 10.07.1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (чинного на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді більше 10 років) судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, одержують заробітну плату і 50 відсотків передбаченого законом щомісячного грошового утримання, належного їм у разі виходу у відставку; до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» за №865 від 03.09.2005 (в редакції чинній, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України за №1097 від 01.12.2010) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Верховний Суд у постанові від 15.11.2021 у справі № 580/6051/20 дійшов висновку, що законодавство, яке діяло на момент набрання чинності Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", передбачало право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби. Не включення його до відповідного стажу роботи на посаді судді і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Вказана позиція суду також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.03.2023 у справі № 280/2167/21.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 26.06.2014 у справі "Суханов та Ільченко проти України" зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (п. 35).

За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

Конституційний Суд України в Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, законне сподівання на те, що положення певного нормативно-правового акта будуть застосовані до тих чи інших правовідносин, не може перебувати поза зв`язком з дією такого нормативно-правового акта в часі.

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19 суд зазначив, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. Водночас при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення ч. ч. 1, 2 ст. 137 Закону № 1402-VIII як стаж, який зараховується додатково. У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений ч. 2 ст. 137 цього Закону, визначається на момент призначення на посаду судді вперше, а у випадку призначення на посаду судді за результатами конкурсу - зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для участі у конкурсі та надає право для призначення на цю посаду за його результатами.

Крім того, відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

У постановах від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17, від 13.11.2019 у справі №521/2593/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 24.03.2020 у справі №559/512/17, від 29.04.2020 у справі №426/12415/16-а, від 19.08.2021 у справі №369/2234/17 обставини яких є подібними, Верховний Суд дійшов висновку, що не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Також суд наголошує, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) виключно Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Зазначена правова позиція неодноразова застосовувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 09.11.2018 справі №243/4794/17, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17 та від 30.01.2020 у справі №592/3694/17.

Щодо зарахування половини строку навчання у вищому навчальному закладі до стажу роботи на посаді судді, суд зазначає наступне.

Згідно з довідкою Львівського Національного Університету імені Івана Франка № 2784-у від 28.08.2024, виданої ОСОБА_1 , останній навчався у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка на юридичному факультеті, освітньо-кваліфікаційний рівень «Спеціаліст», спеціальність 7.03030101 «Правознавство». Дата закінчення навчання 29.06.1976. ОСОБА_1 отримав диплом спеціаліста № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_2 .

Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 « Про порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», якщо ім`я, по батькові та прізвища, які зазначені в документі, що підтверджують трудовий стаж не збігаються з ім`ям по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Тобто факт навчання позивача встановлено та підтверджено в судовому порядку, а відтак половина строку навчання у вищому навчальному закладі на юридичному факультеті підлягають зарахуванню до стажу роботи судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового забезпечення.

Щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи з 01.08.1976 по 14.01.1982 у Львівському УВС транспорту МВС УРСР, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим ч. 4 цієї ж статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до ст. 101 (п. 1-1 ч. 1 ) та ст. 102 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (в редакції, чинній станом на 28.12.1960 (далі - КПК) органами дізнання є, 1) міліція; 2) органи безпеки у справах, віднесених законом до їх відання; 3) командири військових частин, з`єднань, начальники військових установ у справах про всі злочини, вчинені підлеглими їм військовослужбовцями і військовозобов`язаними під час проходження ними зборів, а також у справах про злочини, вчинені робітниками і службовцями Збройних Сил України у зв`язку з виконанням службових обов`язків або в розташуванні частини, з`єднання, установи; 4) митні органи в справах про контрабанду; 5) начальники виправно-трудових установ, слідчих ізоляторів, лікувально-трудових профілакторіїв і виховнотрудових профілакторіїв у справах про злочини проти встановленого порядку несення служби, вчинені працівниками цих установ, а також у справах про злочини, вчинені в розташуванні зазначених установ; 6) органи державного пожежного нагляду у справах про пожежі і порушення протипожежних правил; 7) органи прикордонної охорони у справах про порушення державного кордону; 8) капітани морських суден, що перебувають у далекому плаванні.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що для визнання стажу роботи, що дає право на відставку судді особа: а) мала перебувати на посаді слідчого чи прокурора; б) повинна мати процесуальні права та реалізовувати обов`язки, передбачені КПК.

Отже, до стажу судді має зараховуватися робота саме на посаді слідчого чи прокурора, а не робота на будь-якій іншій посаді, до повноважень якого віднесено проведення досудового слідства.

Як вбачається з даних трудової книжки НОМЕР_4 , доданої до матеріалів справи, ОСОБА_1 в період з 01.08.1976 по 14.01.1982 перебував на службі в органах внутрішніх справ і стаж такої діяльності становить 5 років, 5 місяців і 13 днів.

Згідно з послужним списком ОСОБА_1 № И-043043 (п. 12) в період з 01.08.1976 14.01.1982 позивач працював на посаді слідчого.

Відтак, матеріалами справи встановлено факт перебування позивача у період з 01.08.1976 по 14.01.1982 у Львівському УВС транспорту МВС УРСР на посаді слідчого, що в розумінні абзацу другого ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ є передумовою для зарахування часу роботи до стажу роботи, що дає право на відставку судді.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також необхідно звернути увагу на приписи ст. 245 КАС України, згідно з якими перелік способів захисту порушених прав викладений у цій статті не є вичерпним. Суд може застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За наслідком розгляду справи суд вважає, що належним способом захисту прав та інтересів позивача є визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ у м. Києві при вирішенні питання про обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , яка полягає у не зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення та обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду з 01.08.1976 по 14.01.1982, протягом якого позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ на посаді слідчого, та періоду половини строку навчання у Львівському державному університеті імені Івана Франка з 01.09.1971 по 29.06.1976 та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання на рівні 82 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 , починаючи з 03.07.2024, виходячи із 82 % від суддівської винагороди та загального стажу роботи на посаді судді 28 років 8 місяців 18 днів, зарахувавши додатково до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з 01.08.1976 по 14.01.1982, протягом якого позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ на посаді слідчого та періоду половини строку навчання у Львівському державному університеті імені Івана Франка з 01.09.1971 по 29.06.1976.

Таким чином, позов позивача необхідно задовольнити повністю.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Щодо судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позову, судові витрати позивача у вигляді судового збору компенсуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 73-77, 139, 162, 244-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11.07.2024 О/р №40 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 »;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ; адреса: АДРЕСА_1 ) з 03.07.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIIІ, зарахувавши ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стажу роботи на посаді слідчого з 01.08.1976 по 14.01.1982 та половину строку навчання в юридичному вищому навчальному закладі за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І.Франка з 01.09.1971 по 29.06.1976.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ; адреса: АДРЕСА_1 ) 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп. судових витрат у вигляді судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 02.10.2024.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна