Справа № 340/1330/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 340/1330/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Казанчук Г.П.) в адміністративній справі №340/1330/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

06.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.07.2023 року №400 ''Про результати службового розслідування за фактом неповернення до місця служби після лікування в умовах воєнного стану військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ''.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та з 29.12.2022 року по 10.03.2023 року перебував на лікуванні та реабілітації. У телефонному режимі ОСОБА_1 стало відомо про те, що він виведений у розпорядження командира НОМЕР_2 куди після закінчення лікування він з`явився, а саме, за адресом: АДРЕСА_1 про що ним поданий рапорт до ІНФОРМАЦІЯ_1 у якому повідомив місце свого перебування. 13.03.2023 року ОСОБА_1 повторно прибув у пункт дислокації військової частини НОМЕР_2 за зазначеним адресом, де перебував діловод частини, який зателефонував начальнику стройової служби в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 , якому повідомив про прибуття ОСОБА_1 . У подальшому у присутності ОСОБА_1 , діловод зателефонував командиру 2 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 і повідомив про прибуття ОСОБА_1 , але останній відповів про відсутність часу на розмови та кинув слухавку. При цьому, у подальшому позивач звертався із рапортами до командування від 14.03.2023 року та від 25.03.2023 року про надання йому медичної допомоги; від 06.04.2023 року та від 22.05.2023 року про надання медичної допомоги та направлення на ВЛК, переведення для подальшого проходження військової службу; від 04.07.2023 року про надання достовірної інформації щодо проходження ним військової служби. Вищезазначені рапорти розглянуті не були, а плзивач не отримував відомостей про необхідність прибуття для продовження військової служби. У зв`язку з бездіяльністю військової частини НОМЕР_2 та НОМЕР_1 позивачеві завдається шкода здоров`ю та не виплачується грошове забезпечення. Зазаначені обставини свідчать про протиправність і необгрунтовансть спірного наказу.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийнято нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржений наказ є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Так позивач перебував на довготривалому лікуванні, проте постійно мав контакт з відповідачем. 25.02.2023, безпосередній командир командир 2 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_3 , в ході телефонної розмови повідомив ОСОБА_1 , що у зв`язку з довготривалим лікуванням його було виведено у розпорядження командира бригади (57 бригада) та припинено нарахування грошового забезпечення, що підтверджується записом телефонної розмови файл «signal-2023-10-24-190449» (0:00:49-0:00:59) (міститься в матеріалах справи). 11.03.2023, у зв`язку з випискою із закладу охорони здоров`я, ОСОБА_1 зобов`язаний був прибути до місця розташування 57-ї бригади військової частини НОМЕР_2 , у розпорядження командира якої він був виведений. 11.03.2023, у зв`язку з перебуванням у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , позивач прибув у пункт дислокації військової частини НОМЕР_2 за відомою йому адресою: АДРЕСА_1 , про що мав намір подати рапорт командиру. За вищевказаною адресою військовослужбовці військової частини НОМЕР_2 повідомили, що за цим місцем розташування немає командира військової частини НОМЕР_2 . 11.03.2023 позивач подав рапорт до ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому повторно подавав рапорт, про надання вказівок від кервіництва ВЧ НОМЕР_2 та видачі направлення на лікування. У рапортах позивач вказував про місце перебування. Що стосується наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2022 року №362 про зарахування позивача у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 як такого, що перебуває на довготривалому лікуванні та від 30.12.2022 року №364 про зараховування позивача у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 як такого, що перебуває на довготривалому лікуванні, продовжено термін лікування як особі, яка надала підтверджуючі документи, то такі не були доведені до відома позивача, оскільки останній перебував на лікуванні.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. У відзиві зазначив, що відсутні жодні докази на підтвердження позиції позивача про те, що він начебто був зарахований у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_2 . З тих підстав, що після завершення лікування позивач перебував поза межами ВЧ НОМЕР_1 , правові підстави для скасування спірного наказу відсутні.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач на час виникнення спірних правовідносн, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді головного сержанта 2 мінометної батареї (наказ №326 від 22.11.2019 року).

Наказом від 28.12.2022 року №362 зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 як такий, що перебуває на довготривалому лікуванні (а.с.100 зв).

Наказом від 30.12.2022 року №364 позивача зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 як такого, що перебуває на довготривалому лікуванні, продовжено термін лікування як особі, яка надала підтверджуючі документи (а.с.101).

23.02.2023 року по 10.03.2023 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Клінічному санаторії ''Аркадія'' Державної прикордонної служби України, що підтверджується виписним епікрізом № 308, у якому, зокрема, зазначено про відсутність показань до оперативного втручання (а.с.27).

Після лікування позивач був зобов`язаний повернутися до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 стверджує, що по закінченню лікування 11.03.2023 прибув за місцем листування з військовою частиною НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Дану адресу вважає місцем постійної дислокації НОМЕР_2 .

11.03.2023 року ОСОБА_1 написав рапорт на ІНФОРМАЦІЯ_2 та повідомив про те, що після лікування прибув за місцем листування з військовою частиною НОМЕР_2 , за адресом: АДРЕСА_1 . Начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив позивачу про те, що його рапорт направлено за належністю командиру в/ч НОМЕР_2 .

У зв`язку з невиконанням відповідачем вимог ухвали суду про витребування доказів у даній справі, судом роздруковані матеріли відзиву військової частини НОМЕР_2 разом із долученими до відзиву копіями документів із справи 340/4275/23 за допомогою автоматизованої системи Діловодство спеціалізованого суду, які долучені до матеріалів цієї справи (а.с.95-114).

Рапортом заступника командира 2 мінометної батареї з морально-психологічного забезпечення з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта від 29.06.2023 року повідомлено командира в/ч НОМЕР_1 про те, що ОСОБА_1 виписаний з лікувального закладу 10.03.2023 року і мав з`явитися в частину для подальшого проходження служби 11.03.2023 року, але не зробив цього (а.с.97).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2023 року №180 вказано про те, що вважати таким, що в умовах воєнного стану самовільно залишив військову частину, після лікування не повернувся до місця дислокації військової частини (а.с.101 зв.).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2023 року №427 призначено проведення службового розслідування за фактом неповернення до місця служби після лікування в умовах воєнного стану військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (а.с.99).

Актом за результатами службового розслідування за фактом не повернення після лікування старшого солдата ОСОБА_1 , затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 встановлено не прибуття після лікування до місця тимчасової дислокації/перебування військової частини НОМЕР_1 . За самовільне залишення місця несення служби старшого солдата ОСОБА_1 , у разі повернення до підрозділу, притягнути до дисциплінарної відповідальності й накласти дисциплінарне стягнення ''сувора догана'' (а.с.109 зв - 111).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.07.2023 року вважати старшого солдата ОСОБА_1 таким, що не повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 після лікування, самовольно залишив місце несення служби з 11.03.2023 року. За самовільне залишення місця несення служби старшого солдата ОСОБА_1 в разі його повернення до підрозділу притягнути до дисциплінарної відповідальності й накласти дисциплінарне стягнення ''сувора догана'' (надалі спірний наказ, а.с.112-114).

Позивач вважаючи прийнятий відповідачем наказ від 09.07.2023 №400 протиправним, звернувся до суду із зазначеним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку, що оскаржений наказ винесено у межах та у спосіб повноважень, визначених законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так спірним у справі є прийнятий відповідачем наказ №400 від 09.07.2023 «Про результати службового розслідування за фактом неповернення до місця служби після лікування в умовах воєнного стану військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 ».

Цим наказом визначено вважати старшого солдата ОСОБА_1 таким, що не повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 після лікування, самовольно залишив місце несення служби з 11.03.2023 року. За самовільне залишення місця несення служби старшого солдата ОСОБА_1 в разі його повернення до підрозділу притягнути до дисциплінарної відповідальності й накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана».

Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Приписи статей 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначають загальні обов`язки військовослужбовцій родового складу. Так солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.

Солдат зобов`язаний: підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; знати тактику дій відділення в різних видах бою та вміло діяти в бою; знати та неухильно дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням; постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички; знати посади, військові звання і прізвища своїх безпосередніх та прямих начальників (до командира бригади включно); додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни; бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; виконувати правила носіння військового одягу і взуття, своєчасно та акуратно їх лагодити, щоденно чистити і зберігати у визначених місцях; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання; повсякденно загартовувати себе, систематично вдосконалювати свою фізичну підготовку; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки; неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках, додержуватися правил пожежної безпеки; виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття; під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (далі Дисциплінарний Статут ЗСУ) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно ч.1 ст. 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно ч.6 ст. 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Так, Порядок проведення службового розслідування у Збройних Сил України затверджений наказом Міністерства Оборони України від 21 листопада 2017 року №608.

Вказаним Порядком визначено підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №608 встановлено, що у яких випадках може призначатися службове розслідування, а також передбачено, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Згідно пункту 1 розділу ''V. Оформлення результатів службового розслідування'' Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У пункті 6 розділу ''V. Оформлення результатів службового розслідування'' Порядку №608 вказано, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

У спірному випадку встановлено, що підставою для призначення службового розслідування послугував факт неповернення до місця служби після лікування в умовах воєнного стану військовослужбовцем (позивачем) військової частини НОМЕР_1 .

За результатами проведеного службового розслідування прийнято спірний наказ №400 від 09.07.2023.

Позивач оскаржуючи вказаний наказ стверджує про те, що він був виведений у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_2 , а накази про зарахування його у розпорядження команндира ВЧ НОМЕР_1 йому не були доведені.

Відповідно матерілам справи, позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .

Проте як свідчать встановлені обставини справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2022 року №362 позивача зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 як такого, що перебуває на довготривалому лікуванні та наказом від 30.12.2022 року №364 позивача зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 як такого, що перебуває на довготривалому лікуванні, продовжено термін лікування як особі, яка надала підтверджуючі документи. (а.с. 100, 101)

З наданих представником позивача роздруківок запису розмов по телефону, а також СМС повідомлень було встановлено, що 17.02.2023 на запитання позивача про ненарахування йому грошового забезпечення отримав відповідь у тому числі про те, що він виведений поза штат (а.с.65).

Оскільки позивач проходив лікування з 11.11.2022 по 10.03.2023, а отже станом на 17.02.2023 йому вже було відомо про виведення його у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 .

Також згідно пояснень діловоду тилу наданих під час службового розслідування слідує, що 11.03.2023 позивач прибувши до місця дислокації підрозділу був проінформований про необхідність прибуття до місця дислокації ВЧ НОМЕР_1 . (а.с. 108, 110)

У доповіді за фактом неповернення з лікування військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 вказано про те, що позивач на телефонні дзвінки не відповідає, а місцезнаходження його не відоме. (а.с. 98)

Таким чином оскільки позивач після закінчення лікування не прибув до місця несення служби, є вірними висновки суду першої інстанції про те, що спірний наказ є правомірним, а позивач мав обов`язок повернутись у тимчасове розташування військової частини НОМЕР_1 звідки він вибував на лікування, чого не було зроблено.

Також є вірними висновки суду про те, що подання позивачем рапортів про направлення на лікування, на ВЛК та на переведення не впливає на законність прийнятого наказу та не спростовує факту того, що він не повернувся до ВЧ НОМЕР_1 після закінчення лікування.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи позивача про те, що останній після лікування прибув на місце дислокації ВЧ НОМЕР_3 за адресом у АДРЕСА_1 , оскільки ця адреса не є місцем дислокації вказаної військової частини.

Також колегія суддів відхиляє доводи скаржника, як підставу протиправністі оскарженого наказу, про те, що йому не були доведені до відома накази командира ВЧ НОМЕР_1 про зарахування позивача у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , оскільки доводи позивача про виведення його у розпорядження командира в/ч НОМЕР_2 не підтверджується жодним доказом.

По суті доводи скаржника зводяться до протиправної бездіяльності військових частин зокрема щодо не надання йому інформації, не доведення до його відома наказів, проте не спростовують факту не пприбуття позивача після лікування до ВЧ НОМЕР_1 .

Враховуючи вищенаведене оскаржений наказ прийнято обґрунтовано та правомірно.

Відтак, доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції, а отже відсутні підстави для скасування оскарженого судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року в адміністративній справі №340/1330/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак