Справа № 490/8839/24
Суддя: Шолох Л. М.
Дата ухвалення: 2024-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 490/8839/24
н/п 2-а/490/132/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Твердохліб К.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвоката Костюкової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаїві справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до громадянина Грузії ОСОБА_2 , про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців,

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до громадянина Грузії ОСОБА_2 , у якому позивач просить затримати громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення строком на 6 місяців з поміщенням до пункту тимчасовго перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду на 04 жовтня 2024 року на 17 год. 40 хв.

Представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, просила його задовольнити. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що відповідач добровільно не виконав рішення щодо примусового повернення до країни походження або третьої країни, територію України не залишив. Також представник позивача зазначила, що відповідач разом із сімєю у складі чотирьох чоловік (дружина, двоє синів та відповідач) без наявності законних підстав проживають на території України, стосовно них виносилися рішення про примусове повернення.

Відповідач ОСОБА_2 , розуміючи суть адміністративного позову, проти його задоволення заперечив. У своїх поясненнях зазначив, що до України в`їхав у 2006 року та після цього терторію України не залишав. Просив суд надати час для добровільного виконання рішення про його примусове повернення. Також зазначив, що на території Грузії будь-якої загрози для його життя та здоров`я не має, однак і відсутне майно на території цієї країни.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що ОСОБА_2 мав намір легалізувати своє перебування на території України, однак з об`єктивних причин не зміг цього зробити, оскільки у нього були відсутні підстави для отримання дозволу на проживання до отримання такого дозволу його дружиною, яка має родичів в Україні. Просила суд надати відповідачу час для добровільного залишення території України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

З матеріалів справи слідує, що 04 листопада 2022 року Управлінням державної міграційної служби України у Миколаївській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_2 , зобов`язано його покинути територію України до 06 грудня 2022 року. ОСОБА_2 був ознайомлений з даним рішенням про свідчить його особистий підпис.

Під час судового розгляду сторони зазначили, що це рішення було оскаржене відповідачем до суду, однак його позов залишено без задоволення.

Відтак, це рішення є таким, що набрало законної сили та підлягає виконанню.

З протоколу адміністративного затримання від 04 жовтня 2024 року складеного відповідно до частини другої статті 263 КУпАП, відповідача ОСОБА_2 затримано 04 жовтня 2024 року о 09 год. 28 хв.

Рішенням Державної міграційної служби України в Миколаївській області від 04 жовтня 2024 року вирішено помістити ОСОБА_2 до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України».

Рішенням Державної міграційної служби в Миколаївській області від 04 жовтня 2024 року вирішено видворити з України громадянина Грузії ОСОБА_2 .

Також 04 жовтня 2024 року стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 203 КУпАП.

Постановою Управління Державною міграційної служби України в Миколаївській області від 04 жовтня 2024 року на ОСОБА_2 за порушення частини другої статті 203 КУпАП, частин першої, третьої, статті 3, частини першої, третьої статті 9, статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземних громадян та ОБГ», п.п.2 п.2 ПКМУ від 15 лютого 2012 року № 150, накладено штраф у розмірі 3 400 грн 00 коп.

Доказів того, що відповідач ОСОБА_2 звертався до Міграційної служби України із відповідним зверненням стосовно легалізації його перебування на території України (отримання посвідки на право тимчасового, постійного проживання, тощо) матеріали справи не містять.

Відповідач документований паспортом громадянина Грузії зі стороком дії до серпня 2029 року.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначаються Законом України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 № 2235-ІІІ.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав, а особою без громадянства за приписами пункту 15 частини першої статті 1 цього ж Закону розуміється особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону.

Пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону України № 3773 визначено, що нелегальним мігрантом є іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Статтею 23 Закону № 3773 закріплено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 3773 іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону).

Частиною першою статті 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (частина четверта статті 30 Закону № 3773-VI).

За визначенням пункту 27 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Згідно із частиною 1 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного із зазначених у цій статті заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців (частина 11 статті 289 КАС України).

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 починаючи з 2006 року без наявності законних підстав перебував на території України. Крім того, відповідач не виконав рішення від 04 листопада 2022 року та не залишив територію України, продовжив проживати на її території.

Суд бере до уваги, що рішенням Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області від 04 жовтня 2024 року вирішено примусово видворити з України відповідача.

З огляду на викладене, та враховуючи те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про примусове видворення чи чинити перешкоди у його виконанні (адже починаючи з 2006 року до 2024 року перебуває на території України без наявності законних підстав), суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення. Доводи відповідача та його представника не спростовують таких висновків суду та не підтверджені будь-якими доказами про наявність у відповідача наміру самостійно залишити території України.

За такого, відповідача ОСОБА_2 слід затримати з метою забезпечення примусового видворення строком на 6 місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відповідно до приписів пункту третього частини першої статті 371 КАС України слід допустити негайне виконання рішення суду.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статями 2, 5, 6, 9, 72-78, 241-248, 194, 205, 229, 250, 268, 271, 289 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Затримати громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Допустити рішення до негайного виконання.

Рішення суду в частині затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення про затримання іноземця або особи без громадянства не зупиняє його виконання.

Суддя Л.М. Шолох