Справа № 580/5857/24
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року справа № 580/5857/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23) в якому просить:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Черкаській області, повторно розглянути по суті питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, врахувавши до страхового стажу періоди зазначені в трудовій позивача, а саме: період навчання в ТУ-45 с 01.09.1983 по 15.07.1984 про що свідчить перший запис в трудовій НОМЕР_1 ; період роботи з 30.04.1987 по 30.08.1997 про що свідчить запис 6-7 в трудовій НОМЕР_1 і трудовій книжки колхозника НОМЕР_2 ; період з 28.02.2022 по 31.03.2023 про що свідчить запис 24-25 в трудовій НОМЕР_1 (Пенсійним фондом зараховані періоди по 28.02.2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пенсійним фондом відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, а саме протиправного неврахуванням періоду навчання з 01.09.1983 по 15.07.1984 та періодів роботи з 30.04.1987 по 30.08.1997 і з 28.02.2022 по 31.03.2023. На підставі зазначеного вище, позивач вважає протиправними дії головного управління, що порушують його законні права.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останнє просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не дотримано Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою Правління пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005. Вказує, що заява стосовно перерахунку пенсії подана в довільній формі. Щодо врахування спірного періоду страхового стажу, то наголошено про необхідність для підтвердження періоду навчання надання довідки про тривалість навчання. При чому, обов`язковою умовою зарахування періоду роботи в колгоспі до страхового стажу є виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, які надані не були.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 у відповідності до паспорта громадянина України № НОМЕР_3 народився 17.07.1964 року та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області і отримує пенсію по інвалідності 3 групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

26.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з заявою в якій просив здійснити перерахунок та переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Відповідач листом від 29.05.2024 №7643-6480/Н-02/8-2300/24 надав відповідь, в якому повідомив, що згідно з документами пенсійної справи набутий позивачем страховий стаж становить 16 років 11 місяців, що недостатньо для призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. За наявності зазначеного страхового стажу право на призначення пенсії набудеться після досягнення віку 65 років.

Не погоджуючись з вчиненими діями, позивач звернувся до суду.

Судом також встановлено, що згідно з записами копії трудової книжки НОМЕР_4 в період з 01.09.1983 по 15.07.1984 позивач навчався в ТУ-45; з 30.04.1987 по 30.08.1997 учасник колгоспу «Свердлова» (запис 6-7); з 09.12.2019 по 31.03.2023 робота у ПП «Степ» (запис 24-25).

При чому, згідно форми РС-право, відсутні відомості щодо зарахування періоду навчання та роботи в колгоспі і ПП «Степ» зарахований період по 28.02.2022 року.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення №1788-XII від 05.11.1991 та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.07.2003.

Відповідно до ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, громадянами України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною 1 ст. 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1, 2 ст. 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

При чому, відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637.

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з записами копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_4 в період зокрема:

- з 01.09.1983 по 15.07.1984 позивач навчався в ТУ-45 «Диплом А №476098 від 15.07.84»;

- з 30.04.1987 по 30.08.1997 учасник колгоспу «Свердлова» Ясинуватського району Донецької області (запис 6-7) «протокол №8а від 29.05.1987 расп 1-50/п від 01.09.97 Уманське»;

- з 09.12.2019 по 31.03.2023 робота у ПП «Степ» (запис 24-25, нак. №25к від 04.12.2019 нак. №4к від 31.03.2023).

Крім того, згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , ОСОБА_1 в період з 30.04.1987 по 30.08.1997 учасник колгоспу «Свердлова», який брав трудову участь в колективному господарстві є такі записи:

1.1987/275/215, причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - проставлена відмітка з посиланням прийняття в колгосп 30.04.1987;

2. 1988/275/284;

3. 1989/270/305;

4. 1990/270/327;

5. 1991/270/289;

6. 1992/260/299;

7. 1993/260/244, причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - проставлена відмітка 1%;

8. 1994/260/272;

9. 1995/260/313;

10. 1996/260/261;

11. 1997/260/180, причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - проставлена 1%.

Суд звернув увагу, що записи трудової книжки не містять відомостей про перетворення колгоспу «Свердлова» в « ОСОБА_2 », однак містить відтиск печатки при його звільненні.

Отже, період роботи позивача у колгоспі підтверджений належними записами трудової книжки. При цьому, у трудовій книжці містяться записи про встановлений мінімум для зарахування в стаж та кількість днів у кожному році було вироблено позивачем.

Із вказаних записів вбачається, що у окремих періодах позивачем дійсно не було вироблення мінімуму трудоднів для зарахування усього цього періоду до страхового стажу як повний рік.

Проте, у трудовій книжці містяться записи, з посиланням на поважність причин невиконання мінімуму трудової участі у зазначені роки. При цьому, матеріали справи не містять доказів про відрахування позивача із членів колгоспу у ці роки.

Суд зауважує, що норми статті 56 Закону №1788-XII визначали, що періоди роботи у колгоспі після 1965 року по фактично відпрацьованому зараховуються до страхового стажу лише за умови невиконання встановленого мінімуму без поважних причин, чого в даному випадку немає.

Зважаючи на норми вказаної статті та наявні записи у трудовій книжці позивача спірні періоди повинні бути зараховані не за фактично відпрацьований час, а як за повні роки.

За таких обставин, оскільки трудові книжки містить запис про роботу позивача в колгоспі та на ПП «Степ», даний страховий стаж підлягає врахуванню при призначенні пенсії.

Стосовно зарахування періоду навчання до стажу роботи, судом встановлено наступне.

Згідно із п «д» ст. 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується також час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту», професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я. Відповідно до ст. 18 цього Закону, до професійно-технічних навчальних закладів належать також навчально-курсові комбінати, навчальні центри та інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту.

Випускнику професійно-технічних закладів освіти відповідно до їх освітньо-кваліфікаційного рівня присвоюється кваліфікація «кваліфікований робітник» з набутої професії відповідного розряду (категорії) та видається відповідний документ про освіту встановленого зразка.

За наявності відповідного документа про освіту встановленого зразка період навчання зараховується до страхового стажу.

Як вбачається з запису трудової книжки НОМЕР_4 в період з 01.09.1983 по 15.07.1984 позивач навчався в ТУ-45 «Диплом А №476098 від 15.07.84», а отже час навчання зараховується до стажу роботи, хоча згідно даних РС-право при розрахунку страхового стажу, останній не ввійшов до страхового стажу.

Суд також звертає увагу на Інструкцію про ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, яка містить положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно даної інструкції, законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18), яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

З вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Частиною 3 ст. 45 Закону №1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Стосовно тверджень відповідача, що позивач не звертався за призначенням пенсії за віком у порядку, визначеному постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 22.11.2005 (зі змінами), то суд звертає увагу на те, що п. 1.1 розділу І Порядку №22-1 встановлено, що заява, зокрема про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії- додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Пунктом 1.8 розділу І Порядку №22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п. 4.1 розділу IV Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Таким чином, саме орган Пенсійного фонду повинен створити умови, за яких особа буде проінформована про порядок призначення пенсії.

Як вже судом встановлено для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивач подав заяву у порядку, встановленому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.

Проте, в матеріалах адміністративної справи відсутні відомості про те, що органом Пенсійного фонду позивача було повідомлено про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів, чи про відсутність необхідних документів із зазначенням строку подання додаткових документів для призначення пенсії відповідно до п. 4.2 розділу IV Порядку №22-1.

Крім того, як уже встановлено судом, позивач отримує пенсію по інвалідності, а тому, проаналізувавши положення Порядку №22-1, суд дійшов висновку, що при призначенні пенсії за віком пенсійним органом було отримано більший обсяг документів від позивача, ніж той, який знаходиться у матеріалах пенсійної справи.

За таких обставин, суд вважає, що у відповідача були підстави для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком в сукупності з наявними документами пенсійної справи позивача та, як наслідок, прийняття рішення про призначення/відмови у призначенні пенсії.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1983 по 15.07.1984 та період роботи з 30.04.1987 по 30.08.1997, з 28.02.2022 по 31.03.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком і прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 КАС України.

Суддя Петро ПАЛАМАР