Справа № 500/1/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1/24

25 вересня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не повідомлення ОСОБА_1 про направлення його запиту на інформацію від 29.08.2023 року до військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Міністерство оборони України повідомити ОСОБА_1 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 про направлення його запиту на інформацію від 29.08.2023 року до військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не надання відповіді на запит на інформацію від 29.08.2023 року ОСОБА_1 у строк передбачений статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не надання відповіді на запит на інформацію ОСОБА_1 від 07.12.2023 року;

- зобов`язати Міністерство оборони України надіслати на електронну пошту Білобороди ОСОБА_2 відповідь на його запит на інформацію від 07.12.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.08.2023 позивач електронною поштою звернувся до відповідача військової частини НОМЕР_1 , із запитом на інформацію, який останній проігнорував - не надав відповіді, чим, на думку позивача, порушив його право на доступ до публічної інформації. Також, 07.12.2023 року позивач електронною поштою звернувся до відповідача Міністерства оборони України, із запитом на інформацію, який останній проігнорував - не надав відповіді, чим, на думку позивача, порушив його право на доступ до публічної інформації.

Ухвалою суду від 05.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

08.01.2024, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого слідує, що відповідач військова частина НОМЕР_1 повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що запит на інформацію позивача не стосувався питань, пов`язаних з діяльністю Міноборони, Збройних Сил, підприємств, установ і організації, які належать до сфери управління Міноборони, а також стосовно актів, які ними видаються, забезпечує в установленому порядку доступ до публічної інформації, розпорядником якої є Міноборони. Вказав, що 29.08.2023 року відповідач 1 отримав запит на інформацію позивача від 29.08.2023 року та направив його до відповідача 2 як до належного розпорядника інформації... Відповідач 2, отримавши адресований йому відповідачем 1 запит на інформацію позивача від 29.08.2023 року, не виконав вимог статті 20 Закону та пункту 3 розділу IV Інструкції щодо надання відповіді у строк. що не перевищує п`яти робочих днів з дня отримання запиту розпорядником інформації. При цьому військова частина НОМЕР_1 не повідомляла у письмовій формі запитувача про необхідність продовження строку розгляду запиту унаслідок того, що він стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних. Водночас лист-відповідь був надісланий позивачу лише 4.09.2023 року, тобто з пропуском вказаного строку.»

Отже, протиправна бездіяльність відповідача 2, на думку позивача, полягає в наданні відповіді на його запит від 29.08.2023 лише 04.09.2023 року.

За загальним правилом обчислення строку починається з дня наступного після отримання запиту, в даному випадку з 30.08.2023 року. Вимогами частини першої статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що під час розрахунку строку на надання відповіді враховуються лише робочі дні. Відповідь, як стверджує сам позивач, йому була відправлена 04.09.2023 року (понеділок), при цьому 02 та 03 вересня, відповідно, були вихідними днями - субота та неділя. Отже загальний строк розгляду запиту ОСОБА_1 від 29.08.2023 становив 4 робочих дні: 30.08, 31.08, 01.09 та 04.09.2023 року.

З урахуванням вищенаведеного вбачається що позовна вимога ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 є безпідставною та необґрунтованою.

09.01.2024, через електронний суд від позивача надійшла відповідь на відзив військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 02.02.2024 позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення.

Відповідач Міністерство оборони України скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 05.02.2024. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові.

07.02.2024, через електронний суд від позивача надійшла відповідь на відзив Міністерства оборони України.

Ухвалою суду від 26.02.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду, у відповідності до пункту 7 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2024 ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 року про залишення позовної заяви без розгляду скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 24.06.2024 року ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 14.08.2024 року о 11:30 год.

Ухвалою суду від 14.08.2024 року відкладено розгляд справи на 25.09.2024 року о 10:45 год та призначено судове засідання в режимі відеоконференції.

Інших заяв по суті спору на адресу суду не надходило.

Учасники справи подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, а тому враховуючи положення статей 194, 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено у порядку письмового провадження.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 29.08.2023 року Міністерство оборони України отримав запит на інформацію позивача від 29.08.2023 року та направив його до Військової частини НОМЕР_1 як до належного розпорядника інформації. Однак, при цьому не виконав вимог частини третьої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) щодо повідомлення про це запитувача. На протиправну бездіяльність вказує також положення, що місить аналогічний зміст, пункту 6 розділу III Інструкції із забезпечення доступу до публічної інформації в Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міноборони від 13.06.2017 № 319 (далі - Інструкція): у разі якщо Міноборони не володіє запитуваною інформацією, але за статусом або характером діяльності йому відомо або має бути відомо, хто нею володіє, запит направляється належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Військова частина НОМЕР_1 , отримавши адресований йому Міністерству оборони України запит на інформацію позивача від 29.08.2023 року, не виконав вимог статті 20 Закону та пункту 3 розділу IV Інструкції щодо надання відповіді у строк. що не перевищує п`яти робочих днів з дня отримання запиту розпорядником інформації. При цьому військова частина НОМЕР_1 не повідомляла у письмовій формі запитувача про необхідність продовження строку розгляду запиту унаслідок того, що він стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних. Водночас лист-відповідь був надісланий позивачу лише 04.09.2023 року, тобто з пропуском вказаного строку. Інших листів від відповідача 2 позивач не отримував. Це підтверджується копією знімку екрану поштового клієнта при фільтруванні повідомлень за електронною адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої і був надісланий згаданий лист-відповідь.

Разом з тим, з відповіді Військової частини НОМЕР_1 не вбачається необхідності продовження строку розгляду запиту.

За змістом статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV солдат зобов`язаний, серед іншого, знати посади, військові звання і прізвища своїх безпосередніх та прямих начальників (до командира бригади включно).

07.12.2023 року позивач звернувся до Міністерства оборони України із запитом на інформацію в порядку статті 10 Закону. У ньому просив надіслати на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 копію належним чином завіреного актуального станом на 26.08.2023 року документу, що містить перелік прізвищ, імен, по батькові військовослужбовців підрозділу, у якому він проходить військову службу, із зазначенням їх військових звань, посад, та приналежності до відділень вказаного підрозділу. Проте відповіді не отримав дотепер.

Позивач, вважаючи, що відповідачами не надано відповіді на його запит на інформацію, чим порушене його право на доступ до публічної інформації, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами у цьому спорі, суд враховує таке.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI), публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена у процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно зі статтею 12 Закону №2939-VI, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

У розумінні частин першої та другої статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 Закону №2939-VI письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Крім цього, з метою впорядкування доступу до публічної інформації в апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, інших органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях (далі - органи військового управління), встановлення системи функціонування та ведення обліку публічної інформації, реєстрації запитів, їх опрацювання, систематизації, організації взаємодії, контролю за їх розглядом та підготовки звітів щодо їх опрацювання, розроблена Інструкція із забезпечення доступу до публічної інформації в Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена Наказ Міністерства оборони України 13.06.2017 №319.

У відповідності до пункту 1 Розділу ІV вказаної Інструкції, керівники уповноважених структурних підрозділів Міноборони, органів військового управління при отриманні запитів зобов`язані визначити осіб, відповідальних за надання публічної інформації, розпорядником якої вони є, та забезпечити контроль за їх опрацюванням.

Зі змісту позовних вимог слідує, що у спірному випадку позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запити на інформацію позивача від 29.08.2023, від 07.12.2023 та просить зобов`язати відповідачів надіслати на електронну пошту позивача відповіді на запити на інформацію.

Проте, як слідує з долучених представниками відповідачів до матеріалів справи доказів, запит щодо надання інформації був надісланий позивачем на електронну пошту Міністерства оборони України 29.08.2023.

Вказаний запит позивача скеровано до уповноваженого органу військового управління розпорядника інформацією, про яку запитано позивачем у запиті, а саме: Генерального штабу Збройних Сил України. Як слідує з відзиву на позовну заяву, на адресу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (Військова частина НОМЕР_1 ) надісланий за належністю для опрацювання запит на отримання публічної інформації гр. ОСОБА_1 , від 29.08.2023 (згідно вих. КСВ ЗСУ від №1385/ЗПІ). Вище зазначений запит на отримання публічної інформації опрацьований у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відповідь на запит (вих. Військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2023 №501/685), надана автору звернення 04.09.2023 на його електронну пошту зазначену у запиті: ІНФОРМАЦІЯ_1

Також запит щодо надання інформації був надісланий позивачем на електронну пошту Військової частини НОМЕР_1 07.12.2023. А вимоги про бездіяльність відповідачів щодо не надання відповідей на запити на інформацію Позивача, зокрема від 07.12.2023 є надуманими.

За наведених обставин справи суд зазначає, що відповіді на запит позивача від 29.08.2023, від 07.12.2023 надані останньому уповноваженим органом військового управління розпорядником запитуваної інформації, з огляду на що, суд дійшов висновку, про безпідставність позовних вимог та відповідність дій та рішень відповідача, як вимогам вищевказаного законодавства та критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Частинами першою та четвертою статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

При цьому, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, зважаючи на дослідженні в ході судового розгляду справи докази в підтвердження доводів сторін щодо суті порушеного права особи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат в порядку статті 139 КАС України, - відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ).

- Міністерство оборони України (місцезнаходження/місце проживання: просп. Повітряних Сил, 6,м. Київ,03168, ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.