Справа № 160/20681/23
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до 1-Військової частини НОМЕР_1 , 2- Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до 1- Військової частини НОМЕР_1 , 2- Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби та додаткової винагороди у відповідності до пункту 2 розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року з розрахунку 30 000 грн. на місяць пропорційно часу проходження служби з 01.02.2023 по 30.03.2023 р.;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби та додаткової винагороди у відповідності до пункту 2 розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року з розрахунку 30 000 грн. на місяць пропорційно часу проходження служби з 01.02.2023 по 30.03.2023 р.;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби та додаткової винагороди у відповідності до пункту 2 розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року з розрахунку 30 000 грн. на місяць пропорційно часу проходження служби з 01.02.2023 по 30.03.2023 р., за весь час затримки виплати по день фактичної виплати.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що при звільнені з військової служби відповідачем не були виплачені позивачу всі належні їй виплати.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч. 5ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Ухвалою суду від 19.10.2023 витребувано від Міністерства оборони України інформацію щодо адреси знаходження (адреси для листування), засобів зв`язку, адреси електронної пошти або офіційної електронної адреси Військової частини НОМЕР_1 і Військової частини НОМЕР_2 .
08.05.2024 через систему «Електронний суд» Військовою частиною НОМЕР_2 подано клопотання про повернення позовної заяви, посилаючись на відсутність в матеріалах справи договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем і адвокатом.
09.05.2024 через систему «Електронний суд» позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, в тому числі договору про надання адвокатських послуг від 23.05.2023 №25/23-1, укладеного між адвокатом Мудрою І.А. і ОСОБА_1
28.05.2024 представники сторін в підготовче засідання не з`явились.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до 1- Військової частини НОМЕР_1 , 2-Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Встановлено позивачу термін для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали, шляхом уточнення позовних вимог до А7384 Міністерства оборони України.
30.05.2024 через систему «Електронний суд» від Військової частини НОМЕР_2 надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення з позовом до суду .
31.05.2024 від ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшла уточнена позовна заява.
З урахуванням уточнень і збільшення позовних вимог позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та зобов`язати нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби, та додаткової винагороди з розрахунку 30 000 грн. на місяць пропорційно часу проходження служби з 01.01.2023 по 30.03.2023 р. та індексацію грошового забезпечення з 12.05.2022 року до 30.04.2023 року;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати та зобов`язати виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби, додаткову винагороду з розрахунку 30 000 грн. на місяць пропорційно часу проходження служби з 01.01.2023 по 30.03.2023 р. та індексацію грошового забезпечення з 12.05.2022 року до 30.04.2023 року;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати повної суми грошового забезпечення при звільненні, за весь час затримки виплати з 30.04.2023 по день фактичної виплати;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати повної суми грошового забезпечення при звільненні, за весь час затримки виплати з 30.04.2023 по день фактичної виплати;
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення ОСОБА_1 грошового забезпечення з 12.05.2022 по 31.12.2022, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022рік» станом на 01.01.2022;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 грошове забезпечення з 12.05.2022 по 31.12.2022, грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік, грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022рік» станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 12.05.2022 по 31.12.2022 грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 з врахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум;
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2023 по 30.04.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.01.2023 по 30.04.2023, грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік, грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.01.2023 по 30.04.2023 грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 з врахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки з 30.04.2023 по день фактичної виплати, але не більше як за шість місяців.;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки по день фактичної виплати, але не більше як за шість місяців.
Крім того, позивачем надані пояснення щодо посилання відповідача на порушення строку звернення до суду із позовною заявою.
Позивач зазначив, що не погоджується з ненарахуванням та невиплатою складової заробітної плати (грошового забезпечення).
В аспекті спірних правовідносин поняття грошове забезпечення і заробітна плата, які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними.
Частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції до 19.07.2022) встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Разом з тим, частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції, яка набула чинності з 19.07.2022 встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Крім того, відповідно до пункту першого глави XIX Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 №1423 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236" дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.04.2023.
З позовною заявою позивач звернувся у травні 2023 року, а отже строки передбачені чинним законодавством не порушено.
Ухвалою суду від 03.06.2024 з урахуванням уточнень і збільшення позовних вимог, приймаючи пояснення позивача щодо строку звернення до суду , продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Підготовче засідання призначено на 18.06.2024 о 10:30 год.
Крім того, відповідачем -2 було подано клопотання про залишення позовної заяви в частині збільшення позовних вимог відповідно до заяви від 31.05.2024 без розгляду.
Позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Встановлено позивачу термін для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали, шляхом подання клопотання про поновлення строку на звернення до суду в частині збільшених позовних вимог у заяві від 31.05.2024.
01.07.2024 від Військової частини НОМЕР_2 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач-2 заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне.
Враховуючи що позивачка проходила військову службу за контрактом, украденим під час особливого періоду, була переміщена до Військової частини НОМЕР_1 під час воєнного стану, не надала під час зарахування до Військової частини НОМЕР_1 речового атестату та була зарахована на речове забезпечення за її донесенням про наявне речове майно, була звільнена з військової служби під час воєнного стану позивачка не має права на отримання компенсації речового майна, оскільки право на отримання такого майна при звільненні в неї не виникло.
У період з 01.02.2023 по 08.03.2023 позивачка, перебуваючи на посаді діловода служби інфраструктурного забезпечення логістики не залучалась до виконання бойового розпорядження в районі ведення бойових дій, у зв`язку із чим начальником логістики військової частини НОМЕР_1 щодо позивачки не було подано рапорт про виконання бойового розпорядження та, відповідно, не було включено в наказ на виплату додаткової винагороди на період воєнного стану у розмірі 30 000 гривень.
У період з 09.03.2023 по 31.03.2023 позивачка, перебуваючи на посаді бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 не залучалась до виконання бойового розпорядження в районах ведення бойових дій, у зв`язку із чим начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 щодо позивачки не було подано рапорт про виконання нею бойового розпорядження та, відповідно, не було включено в наказ на виплату додаткової винагороди на період воєнного стану у розмірі 30 000 гривень.
Відповідно до статей 110, 111 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено що усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.
Заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції.
Позивачкою не було оскаржено командиру військової частини НОМЕР_1 дії її безпосередніх начальників щодо неподання відносно неї рапорту про виконання бойових розпоряджень що є підставою для включення її до наказу на виплату додаткової винагороди на період воєнного стану, а саме: за період з 01.02.2023 по 08.03.2023 щодо дій начальника служби інфраструктурного забезпечення логістики та за період з 09.03.2023 по 31.03.2023 щодо дій начальника фінансової служби. Отже, позивачка визнавала відсутність підстав для виплати їй додаткової винагороди.
Військова частина НОМЕР_1 здійснювала індексацію грошового забезпечення позивачки у відповідності до вимог Закону № 1282, у встановлені строки та встановленому порядку, про що свідчить довідка Військової частини НОМЕР_2 від 10.06.2024, а отже вимоги позовної заяви в частині індексації грошового забезпечення позивачки є безпідставними та з приводу індексації відсутній предмет спору.
У своїй діяльності військова частина НОМЕР_1 діє відповідно до вимог чинного законодавства України та здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення відповідно до чинної на момент виникнення спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704. Отже, аналізуючи вище викладене слід прийти до висновку, що грошове забезпечення визначене станом на 01.01.2018 у зв`язку із скасуванням змін внесених до пункту 4 Постанови КМУ №704 не підлягає перегляду, у зв`язку із відсутністю чинної редакції зазначеної норми, до внесення змін до цієї норми, оскільки попередня редакція втратила чинність. В зв`язку з викладеним та тим, що в період служби позивачки у 2022 2023 роках (до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 481 від 12.05.2023) зміни порядку обчислення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців не відбувалося, підстав для проведення перерахунку грошового забезпечення позивачки за період служби з 12.05.2022 по 30.04.2023, а також грошової допомоги на оздоровлення, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 роки, немає.
Оскільки наразі грошові доходи, про які вона просить суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити їй ще не нараховані та обов`язок нарахувати їх виникне лише у разі прийняття судом рішення на користь позиваки, у Військовій частині НОМЕР_1 ще не виникло зобов`язання нарахувати компенсацію, а отже й право позивачки на отримання компенсації на момент розгляду справи судом не порушене, а отже відсутній предмет спору.
Військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та забезпечено виплату всіх сум що були нараховані позивачці в безспірному порядку відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2023 № 217. Отже, зобов`язання у Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також виникне лише у випадку якщо позов позивачки буде задоволено та лише в частині цих сум.
03.07.2024 від позивача надійшло клопотання про витребування у Військовій частині НОМЕР_1 довідки- розрахунку на виплату ОСОБА_1 грошової компенсації замість належного до видачі речового майна за період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 , виходячи з закупівельних цін, визначених на 1 січня 2023 року.
04.07.2024 позивачем надано до суду відповідь на відзив відповідача-2, у якій позивач підтримує свої позовні вимоги.
В свою чергу відповідачем-2 надані заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач наполягає на своїй правовій позиції.
Відповідачем-2 04.07.2024 подано до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, а саме копій наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.06.2024 №636-АГД «Про призначення службової перевірки», доповідної записки №2747 від 28.06.2024 щодо виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
09.07.2024 у зв`язку з поданим позивачем клопотанням про витребування доказів судом збільшено підготовче провадження на 30 днів і оголошено перерву до 23.07.2024 об 13:30 год.
19.07.2024 позивачем подані додаткові пояснення у справі щодо позиції відповідача про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні з військової служби під час воєнного стану.
Позивач звертає увагу на те, що зміст п. 29 розділу V Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, не суперечить праву військовослужбовця на отримання компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі, яке передбачено Порядком №178, натомість встановлює лише неможливість видачі предметів речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період.
Позивачем також зазначено, що у даній справі розпорядником бюджетних коштів виступає Військова частина НОМЕР_2 , тобто Військова частина НОМЕР_1 зарахована на фінансове забезпечення Військової частини НОМЕР_2 . Отже, Військова частина НОМЕР_2 проводить фінансові розрахунки на підставі відповідних документів, поданих Військовою частиною НОМЕР_1 .
23.07.2024 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 03.09.2024 об 11:00 год.
02.09.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від Військової частини НОМЕР_1 .
Заперечення відповідача-1 проти позовних вимог повністю збігаються із запереченнями відповідача-2.
03.09.2024 судом закрито підготовче засідання і призначено розгляд справи по суті на 17.09.2024 об 11:00 год.
05.09.2024 через систему «Електронний суд» від позивача отримана відповідь на відзив відповідача-1.
Доводи позивача в спростування позиції Військової частини НОМЕР_1 ідентичні доводам наведеним у відповіді на відзив відповідача-2.
17.09.2024 представники відповідачів, належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися.
Судом ухвалено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, вислухавши представників сторін, суд встановив наступні обставини.
Позивач ОСОБА_1 у період з 12.05.2022 по 30.04.2023 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_3 від 06.09.2020.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2022 №57-рс призначено старшого солдата ОСОБА_1 , переміщену наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 03 травня 2022 року №25-рс на посаду діловода відділення логістики військової частини НОМЕР_1 , ВОС-901074А, шпк «старший солдат».
За наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 15.11.2022 №2/230-РС позивач була переміщена на посаду діловода служби інфраструктурного забезпечення логістики Військової частини НОМЕР_1 .
Зі змісту витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2022 №427 вбачається, що позивач прийняла посаду і приступила до виконання службових обов`язків.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 03.03.2023 №51-РС позивач була переміщена на посаду бухгалтера фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2023 №113 позивач прийняла посаду і приступила до виконання службових обов`язків.
14.03.2023 позивачем подано до Військової частини НОМЕР_1 рапорт щодо виплати, зокрема, грошової компенсації вартості за неотримане майно з липня 2022 по 14.03.2023.
Відповідно до копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.04.2023 №217, старший солдат ОСОБА_1 , бухгалтер фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 , відповідно пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 22.04.2023 №94-РС, вважається такою, що 30 квітня 2023 року справи та посаду здала, звільнена з військової служби у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) і направлена для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З 30 квітня 2023 виключена зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення.
У зв`язку з відсутністю речового атестата з попереднього місця служби (Військової частини НОМЕР_5 ) , компенсація за речове майно, що не було отримане під час проходження служби не виплачена.
25.08.2023 представником позивача до Міністерства оборони України і Військової частини НОМЕР_1 було направлено адвокатський запит, в якому вона просила надати довідку про виплачені ОСОБА_1 суми грошового забезпечення в день виключення із списків особового складу; довідку розрахунок на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна за період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 , виходячи з закупівельних цін, визначених на 1 січня 2023 року.
Листом №3/5375 від 05.10.2023 Військова частина НОМЕР_2 , якій підпорядкована Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що під час переміщення з іншої частини до Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 до речової служби не було надано речового атестату, у зв`язку з чим здійснити розрахунок неотриманого речового майна за час служби і надати відповідну довідку не має можливості.
Крім того, представник позивача звернулася з адвокатським запитом до Міністерства оборони України і Військової частини НОМЕР_5 на надання речового атестату позивача за період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_5 на посаді діловода і інформації щодо виплати компенсації за речове майно за період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_6 .
Листом №2418 від 06.10.2023 Військова Частина НОМЕР_5 надала копію атестату військовослужбовця ст. солдата ОСОБА_1 №А3/72 від 09.05.2022, відповідно до якого військовослужбовцю у квітні 2022 було видано 1 пару черевик в/б (демісезон).
14.12.2023 ОСОБА_1 звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просила виплатити їй грошову компенсацію за неотримане речове майно протягом усього періоду служби з липня 2020 по день виключення зі списків частини та уразі відмови надати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі згідно Додатку до Порядку №178.
До заяви було додано, зокрема, копію атестату військовослужбовця ст. солдата ОСОБА_1 №А3/72 від 09.05.2022.
Відповіді на заяву Військовою частиною НОМЕР_1 надано не було.
Крім того, позивач вважає, що має право на індексацію грошового забезпечення з 12.05.2022 до 30.04.2023, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати повної суми грошового забезпечення при звільненні, за весь час затримки виплати з 30.04.2023 по день фактичної виплати, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік і середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за час затримки з 30.04.2023 по день фактичної виплати, але не більше як за шість місяців.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Військовослужбовці користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі Закон №2011-ХІІ), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону №2011-ХІІ визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст. 2 Закону №2011-ХІІ).
Частиною 1 ст.9-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, зокрема, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
За змістом ст 9-1 зазначеного Закону порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
За приписами абзацу 3 п. 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до наведеної норми Кабінет Міністрів України постановою від 16.03.2016 №178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).
Пунктами 2, 3 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, й звільнення з військової служби.
Відповідно до п. 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
За приписами п. 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік (пункт 7 Порядку №178).
Зміст вищезазначених норм свідчить, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
При цьому, застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу). Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.08.2019 у справі №2040/7697/18 та від 30.07.2020 у справі №820/5767/17.
Крім того, суд звертає увагу, що положеннями пункту 4 Порядку №178 передбачено застосування двох різних форм звернення за виплатою грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме: шляхом подання рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, та шляхом подання заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Отже, чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Водночас умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду у справі №340/680/20 від 27 січня 2021 року.
Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із рапортом про виплату компенсації за неотримане речове майне та надання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, тобто вчинив залежні від нього дії щодо реалізації права на вказану виплату у спосіб, передбачений пунктом 4 Порядку №178.
Суд зазначає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна у разі звільнення з військової служби. Така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації та на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
За таких обставин, суд вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність стосовно не виплати позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.
Відповідно до абзаців 1, 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 року № 1153/2008, в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби (Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Матеріалами справи підтверджується, що наказом відповідача від 30.04.2023 №217від 05.06.2023 року №156 позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини знято з усіх видів забезпечення та проведено остаточний розрахунок із виплати належних позивачу при звільненні сум.
При цьому, відповідно до змісту наведеного наказу, питання щодо виплати позивачці грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно вирішено не було.
Позивач звертається також з вимогами нарахувати і виплатити додаткову винагороди з розрахунку 30 000 грн. на місяць пропорційно часу проходження служби з 01.01.2023 по 30.03.2023 р. у відповідності до пункту 2 розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року та індексацію грошового забезпечення з 12.05.2022 року до 30.04.2023 року;
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року ухвалена постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
За положенням п. 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Згідно п.3 розділу І Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до п. 17 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану у Порядку №260 врегульовані розділом XXXIV.
Відповідно до п. 2 розділу XXXIV цього Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах, зокрема:
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;
з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;
з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;
у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;
у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
Як обумовлено п. 4 розділу XXXIV Порядку №260, підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Відповідно до пунктів 9, 10 розділу XXXIV Порядку №260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:
командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;
керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Відповідачем підтверджено, що позивач, як проходила службу на посадах діловода і бухгалтера не залучалася до виконання бойових (спеціальних) завдань у місяцях, за які вона просить нарахувати і виплатити їй додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн.
Крім того, суд враховує, що позивачем відповідно до статей 110, 111 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України не було оскаржено командиру військової частини НОМЕР_1 дії її безпосередніх начальників щодо неподання відносно неї рапорту про виконання бойових розпоряджень що є підставою для включення її до наказу на виплату додаткової винагороди на період воєнного стану.
Таким чином, відсутні правові підстави для нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період з 01.01.2023 року по 30.03. 2023 року.
Позивач стверджує, що на час проходження військової служби їй не було нараховано індексацію грошового забезпечення.
Натомість Військовою частиною НОМЕР_2 надана довідка від 10.06.2024 про здійснення індексації грошового забезпечення позивача у відповідності до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII, а отже вимоги позовної заяви в частині індексації грошового забезпечення позивача є безпідставними.
Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з приводу ненарахування або неповного нарахування їй індексації грошового забезпечення.
Щодо позовних вимог в частині нарахування і виплати грошового забезпечення з 12.05.2022 по 31.12.2022, грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік, грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022рік» станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт і грошового забезпечення з 01.01.2023 по 30.04.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, суд зазначає наступне.
Законом України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (Закон № 2011-ХІІ) визначені основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.
Згідно ч. 2-4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
З 01.01.2008р. розміри грошового забезпечення військовослужбовців були установлені постановою КМУ від 07.11.2007р. №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
30.08.2017р. з питання визначення розмірів грошового забезпечення військовослужбовців КМУ було прийнято постанову №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (Постанова КМУ 704).
Згідно п.10 постанови КМУ № 704 рішення набирає чинності з 01.01.2018р.
Постановою № 704 затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14; розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу згідно з додатком 16.
Пунктом 4 постанови КМУ установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12-14.
Отже, Кабінетом Міністрів України запроваджено дві розрахункові величини обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Постановою КМУ від 27.12.2017р. №1052 до п.10 Постанови КМУ 704 внесені зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту перенесено з 01.01.2018р. на 01.01.2019р.
Таким чином, станом на 01.01.2018р. постанова КМУ 704 не діяла, а питання розмірів грошового забезпечення військовослужбовців регламентовано постановою КМУ від 07.11.2007р. №1294.
Постановою КМУ від 21.02.2018р. №103 до п.10 Постанови КМУ 704 внесені зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту перенесено на 01.03.2018р. При цьому, п.4 Постанови КМУ 704 у редакції постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Отже, з 01.01.2018р. КМУ запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018р.
Пункт 4 Постанови КМУ 704 у редакції постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 діяв до моменту скасування п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 у межах справи №826/6453/18 (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р.), тобто до 29.01.2020р.
З 29.01.2020р. відновлена юридична дія п.4 Постанови КМУ 704 у первісній редакції, де передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Отже, з 29 січня 2020 року - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18 виникають підстави для розрахунку грошового забезпечення, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою №704 у відповідності до вимог статті 9 Закону №2011-ХІІ.
З 29.01.2020р. відновлення дії такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018р.
Звідси слідує, що 29.01.2020р. настала подія підвищення грошового забезпечення діючого військовослужбовця за складовими: оклад за посадою та оклад за військовим званням за рахунок виникнення у суб`єкта владних повноважень органу фінансового забезпечення обов`язку обраховувати ці показники із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, тобто станом на 01.01.2020р. (та 01 січня кожного наступного календарного року до настання події внесення законодавчих змін), а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд також звертає увагу на правові висновки постанови Верховного Суду від 02.08.2022р. у справі №440/6017/21, від 31.08.2022 у справі №120/8603/21-а, від 14.09.2022 у справі №500/1886/21, згідно яких:
(1) з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;
(2) через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом № 1082-IX, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку № 45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік);
(3) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Статтею 7 Закону України від 02.12.2021 р. № 1928-IX "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено, що станом на 01.01.2022р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2481,00 грн.
Статтею 7 Закону України від 03.11.2022 р. № 2710-IX "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено, що станом на 01.01.2023р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2684,00 грн.
Згідно ч. 1 ст.52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" №794-VІІ від 27.02.2014 постанови Кабінету Міністрів України набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
Відповідно до п. 1 Розділу 23 Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Частиною 3 ст. 5 постанови кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» передбачено: «надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.»
Оскільки встановлено, що позивачу не правильно нараховувалось грошове забезпечення, отже неправильно було виплачено грошову допомогу на оздоровлення і матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 ,2023 роки.
Таким чином, враховуючи викладене вище, дії відповідачів щодо обчислення та виплати позивачу у заниженому розмірі за період з 12.05.2022 року по 30.04.2023 року грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року замість застосуванням відповідного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня поточного року, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на відповідний рік, а саме: на 2022 рік 2481 грн., 2023 рік 2684 грн., є протиправними.
Позовні вимоги в частині нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати повної суми грошового забезпечення при звільненні за весь час затримки виплати з 30.04.2023 та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки з 30.04.2023 по день фактичної виплати, але не більше як за шість місяців, не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (Порядок №159).
Статтею 1 Закону №2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно ст. 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: - пенсії; - соціальні виплати; - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до норм статей 3,4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно до ст. 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок №159. Відповідно до п. 2 цього Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Як визначено в п. 3 Порядку №159 компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.
За п. 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Згідно п.5 Порядку №159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-III дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року № 21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17.
Суд також зауважує, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року по справі № 240/186/20.
За правовим висновком Верховного Суду у постанові від 11.01.2024 року у справі № 200/7529/20-а, що право позивача на одержання грошової компенсації втрати частини доходів виникне у майбутньому, а саме в день виплати заборгованості з перерахованого грошового забезпечення, отже вимога позову в частині здійснення розрахунку компенсації витрат частини доходу є передчасною і задоволенню не підлягає.
Обов`язок нарахування та виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки передбачений статтею 117 КЗпП України.
У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
З огляду на те, що у цій справі на виконання рішення грошові суми ще не виплачені, суд приходить до висновку, що позовні вимоги виплатити грошову компенсацію втрати частини доходів і середній заробіток за несвоєчасний розрахунок, спрямовані на майбутнє, є передчасними та не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та таким, що підлягають частковому задоволенню.
Згідно ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, розподіл судових витрат за подання позовної заяви судом не здійснюється.
Щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу у сумі 4000,00 грн., то вони не підлягають задоволенню оскільки не підтвердженні жодними доказами.
На підставі викладеного, керуючись статями 139, 243-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до 1- Військової частини НОМЕР_1 , 2- Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії -задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення ОСОБА_1 грошового забезпечення з 12.05.2022 по 31.12.2022, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022рік» станом на 01.01.2022.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 грошове забезпечення з 12.05.2022 по 31.12.2022, грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік, грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022рік» станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 12.05.2022 по 31.12.2022 грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 з врахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2023 по 30.04.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.01.2023 по 30.04.2023, грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік, грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.01.2023 по 30.04.2023 грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 з врахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.
В решті позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона